Справа № 642/3823/24 
Провадження № 2/635/335/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Омельник М.М.,
за участю секретаря судового засідання Сліпченко К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-
встановив:
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з останнього заборгованість за договором про споживчий кредит № 2113538040173 від 15 травня 2021 року у розмірі 30479,00 гривень, витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 гривень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що 15.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування", код ЄДРПОУ 38839217, і фізичною особою, якою є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за допомогою Веб-сайту (smk.zp.ua) укладено електронний Договір про надання фінансових послуг № 2113538040173. Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор «J4», яким було підписано такий Договір, підтвердження ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит без конкретної споживчої мети, на наступних умовах: сума кредиту - 3 000,00 грн.; строк кредитування - 1 (один) рік; базовий період - 16 днів; проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процента ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.a); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки - фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000,00 грн. Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. 
З урахуванням укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» договору від 01.12.2021 №1-12 та укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» від 10.01.2023 №10-01/2023 право вимоги за кредитним договором № 2113538040173 відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр». Станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості за Договором № 2113538040173 від 15.05.2021 р., становить 58486,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -55486,50 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30479,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 27479,00 грн. 
Рух справи.
Зазначена цивільна справа надійшла з Ленінського районного суду м. Харкова згідно ухвали від 05 липня 2024 року.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2024 рокуцивільну справу прийнято в провадження судді Омельник Марини Миколаївни та відкрити провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
05 вересня 2024 року представником відповідача - адвокатом Острицьким А.О. надано клопотання про зупинення провадження по справі до завершення кримінального провадження № 12024226270000138.
26 грудня 2024 року представником позивача - М. Ткаченко надано заперечення на заяву про зупинення провадження у справі.
20 лютого 2025 року представник відповідача- адвокат Острицький А.О.  надав клопотання про залучення у справі у якості третьої особи: «Службу миттєвого кредитування.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2025 року задоволено клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - Ткаченко Марії Миколаївни про витребування доказів по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Витребувано з АТ «ОЩАДБАНК» (01001, Україна, місто Київ, вулиця Госпітальна, будинок, 12г, код ЄДРПОУ 00032129) а саме: інформацію, чи видавалась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) кредитна картка № НОМЕР_2 ; докази зарахування на картку № НОМЕР_2 кредитних коштів у сумі 3 000,00 грн., які 15.05.2021 року були на неї перераховані; виписки по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за номером картки № НОМЕР_2 за період із 15.05.2021 по 20.05.2021 р.; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки НОМЕР_2 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період з 18.10.2021 по 22.10.2021; інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). Витребувано з ТОВ «Вей Фор Пей» (адреса: 08205, Україна, Бучанський р-н, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Поезії, будинок, 2, офіс, 10, код ЄДРПОУ: 39626179) повний номер картки, на яку були перераховані кошти згідно листа ТОВ «Вей Фор Пей» від 07.05.2024 щодо підтвердження переказу грошових коштів 15.05.2021 на номер картки відповідача НОМЕР_2 у розмірі 3 000,00 грн. за договором № 2113538040173, отримувач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
25 березня 2025 року представник відповідача - адвокат Острицький А.О.  надав клопотання про залучення у справі у якості третьої особи: «Службу миттєвого кредитування.
01 квітня 2025 року на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2025 року, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надано запитувану інформацію, а саме номер банківської картки. 
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2025 року задоволено клопотанняпредставника відповідача ОСОБА_1 - Острицький А.О. про витребування доказів по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Витребувано з ПрАТ Vodafone Україна (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, код ЄДРПОУ 14333937, тел.: +38050 0 400 222) інформацію щодо проведення 15 травня 2021 року дистанційного блокування і перевипуску SIM-карти телефонно номеру НОМЕР_3 , яким на той момент користувався ОСОБА_1 ; інформацію про білінг та IP-адресу телефонного номеру НОМЕР_3 до моменту блокування 15 травня 2021 року і після перевипуску SIM-карти 15 травня 2021 року.
26 травня 2025 року на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2025 року, ПрАТ «ВФ Україна», повідомило, що зберігання інформації в доступному для здійснення тимчасового доступу вигляді становить 3 роки. 
22 січня 2026 року представник відповідача - адвокат Острицький А.О.  надав заяву, в якій прохав відмовити в задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр», судові витрати на професійну правову допомогу понесені ОСОБА_1 - покласти на позивача. 
26 січня 2026 року представник відповідача - адвокат Острицький А.О.  надав заяву, в якій прохав вирішити питання про розподіл  судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката в сумі 13100 гривень 00 копійок.
29 січня 2026 року представником позивача - М. Ткаченко надано заперечення на заяву про розподіл судових витрат.
29 січня 2026 року представником позивача - М. Ткаченко надано письмові пояснення.
10 березня 2026 року на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2025 року, АТ «ОЩАДБАНК», надано запитувану інформацію, а саме, що на платіжну картку за номером НОМЕР_2 на ім' ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в АТ «Ощадбанк», не емітовано. Також зазначили, що номер телефону, який зазначено в ухвалі, а саме : = НОМЕР_3 відсутній в системі АТ «Ощадбанк».
13 березня 2026 року представник відповідача - адвокат Острицький А.О.  надав клопотання про відмову від клопотання наданого 20 лютого 2025 року та від 25 березня 2025 року. 
16 березня 2026 року представник відповідача - адвокат Острицький А.О.  надав заяву, заяву, в якій прохав вирішити питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме додатково до заявлених раніше витрат стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката в сумі 3375 гривень 00 копійок.
25 березня 2026 року представником позивача - М. Ткаченко надано заперечення на заяву про розподіл судових витрат.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Представник позивача - Ткаченко Марія Миколаївна у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
Представник відповідача - Острицький Андрій Олегович у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
15 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2113538040173, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн. на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2113538040173.
10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2113538040173, внаслідок чого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 . 
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.
Судом встановлено, що 15.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2113538040173, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн. на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. У розділі відомостей про позичальника вказано прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_3 », дані паспорту, адреса його зареєстрованого місця проживання « АДРЕСА_1 » та ідентифікаційний код. Також міститься напис про проставлення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області від 30.03.1999, паспорт видано на ім?я « ОСОБА_1 », а станом на день укладення кредитного договору зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстроване місце проживання з 21.02.2019).
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитодавець зобов?язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатків та правил.
Відповідно до Кредитного договору орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. 
Згідно п. 4.1. Кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті: www.bistrozaim.ua.
Водночас, до матеріалів справи позивачем не надано Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», які є невід`ємною частиною Кредитного договору.
До позовної заяви також надано Паспорт споживчого кредиту з інформацією щодо умов кредитування, який в розділі "підпис споживача" містить посилання на прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_3 » з зазначенням про проставлення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закон , є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З огляду на Договір про надання фінансових послуг № 2113538040173 від 15.05.2021, він укладений в електронній формі.
Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи № 127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.
Позивач не надав суду докази про отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти.
Проте, з матеріалів справи та письмових пояснень сторін, можна зробити висновок, що відповідач отримав одноразовий ідентифікатор на телефон у формі смс- повідомлення. Водночас, номер телефону який належав відповідачу вже був у використанні невідомих осіб.
З приводу цієї події відповідач 17.05.2021 звернувся до Дергачівського РВ поліції і отримав у черговій частині талон-повідомлення єдиного обліку № 4758 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення. Відповідач у письмових поясненнях зазначає, що невідомі особи незаконно виготовили копію сім карти та заволоділи персональними даними для отримання кредиту. Проте, згідно відповіді ПрАТ «ВФ Україна», можливість технічно зберігати інформацію становить три роки. Отже, встановити яким чином була використана сім карта відповідача для отримання кредиту не видається можливим.
Зі змісту письмових пояснень представника відповідача вбачається, що ОСОБА_1 заперечує факт укладення будь-яких кредитних договорів від 15.05.2021 року та отримання кредитних коштів цього дня. 15.05.2021 року проти нього було скоєно два злочини і на теперішній час за їх фактами порушено два кримінальних провадження від 09.08.2024 №12024226270000138 у порядку ч. 1 ст. 182 КК України та від 05.12.2024 №12024221230001406 у порядку ч. 4 ст. 185 КК України, слідство по яким ще триває.
Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.
При підписанні Кредитного договору було використано одноразовий ідентифікатор - J4. Однак, жодних підтверджень, що вказаний ідентифікатор було використано саме відповідачем у матеріалах справи немає.
Тому суд не вбачає достатніх підстав вважати, що вказаний кредитний договір укладено саме з відповідачем та у нього виникли зобов`язання, які передбачені ст.ст. 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України перед первинним кредитором.
Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк/фінансова установа має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а отже, відповідно до змісту ст.ст. 1077, 1078, 1082 ЦК України такі документи має надати до суду фактор, який доводить отримання права вимоги у клієнта, яке існує на день звернення до суду з цим позовом.
Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи) виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/ електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки банківської установи за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Аналогійний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 78/2177/15-ц.
Відповідно до довідки щодо підтвердження переказу грошових коштів від 07.05.2024 № б/н Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» було здійснено переказ грошових коштів на номер карти НОМЕР_2 , власник карти (емітент) банк JSC OSCHADBANK, категорія карти MasterCard, час запиту 15.05.2021 13:37:01, номер договору згідно інформації від кредитора 2113538040173, сума 3 000, валюта UAH.
Вказана довідка не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «Служба миттєвого кредитування» коштів в сумі 3000,00 грн. на картковий рахунок, який належить саме відповідачу.
Даних на чиє ім`я відкрито картку НОМЕР_2 позивачем до суду також не надано, а відповідач заперечує щодо відкриття вказаного рахунку в будь-якому банку.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр», доданої до позовної заяви, станом на 04.06.2024 відповідач має заборгованість в розмірі 58486,50 грн., а саме: 3000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 55486,50 грн. заборгованість за відсотками.
Довідка Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 07.05.2024 № б/н щодо підтвердження переказу грошових коштів та розрахунок заборгованості станом на 04.06.2024, проведений ТОВ «Коллект Центр», на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Виконаний позивачем розрахунок заборгованості оформлений у вигляді таблиці не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
На виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20.02.2025 ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомила повний номер банківської картки НОМЕР_5 . 
Акціоненим товариством «ОЩАДБАНК» надано інформацію, а саме, що на платіжну картку за номером НОМЕР_2 на ім' ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в АТ «Ощадбанк», не емітовано. Також зазначили, що номер телефону, який зазначено в ухвалі, а саме : = НОМЕР_3 відсутній в системі АТ «Ощадбанк».
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність факту укладення між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 кредитного договору та надання йому кредитних коштів, а тому, відповідно, і наявність правових підстав для стягнення коштів.
У подальшому, між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 1-12 від 01.12.2021, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2113538040173. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2113538040173, внаслідок чого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 та здійснило розрахунок заборгованості ТОВ «Коллект Центр», який станом на 04.06.2024 становить 58486,50 грн., а саме: 3000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 55486,50 грн. заборгованість за відсотками.
Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту статей 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, суд, аналізуючи Договір факторингу № 1-12 від 01.12.2021, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» та Договір факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.2.1 Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 за цим Договором Клієнт - Первісний Кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947,00 (шістдесят мільйонів сто шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок сім гривень 00 коп.), а Фактор зобов`язується, здійснивши Фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками.
Аналогічні умови викладені у пункті 2.1. Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», зокрема визначено, що за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та N№ 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором.
Згідно п.6.1.4. Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток №2) який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги.
На підставі п. 7.4. Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 у випадку не сплати (як повної так і часткової) Новим Кредитором Ціни договору, зазначеної у п.7.1. у строк, встановлений п.7.2. цього Договору, права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Договорами позики (Кредитними договорами) на відповідну суму, що не сплачена, повертаються Первісному кредитору, та Новий кредитор зобов`язаний протягом 10 (десяти) робочих днів оплатити (перерахувати) Первісному кредитору всі суми грошових коштів отримані ним в погашення Заборгованості Боржників за відповідними Правами вимоги.
На підтвердження факту переходу прав вимоги за Кредитним договором №2113538040173 від 15.05.2021 до ТОВ «Коллект Центр» представником позивача подано копії: Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, квитанцію Акціонерного банку «Південний» від 03.12.2021 на суму 5 535 543,12 грн., Акти приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді (додаток № 2, додаток № 4) та Реєстр Боржників (додаток №3); Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, Акт прийому-передачі Реєстру Боржників (додаток № 4) та Реєстр Боржників (додаток № 3).
Належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14).
Проте, доказів, які б підтверджували надання ТОВ «Коллект Центр» попередньому кредитору ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів за передачу права вимоги згідно Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 представником позивача до суду не надано.
Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено факт переходу до нього прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2113538040173 від 15.05.2021 від первісного кредитора ТОВ «Служба миттєвого кредитування».
Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 року (справа №301/2368/14-и) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.
На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 року в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06.09.2023 у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26.01.2022 року у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21).
Крім того, як відзначив Верховний Суд у постанові № 916/2286/16 від 17.01.2020 року, відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020 року, справа № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. 
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). 
Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що представником позивача не доведено належними та допустимими доказами факту як укладення між кредитодавцем та відповідачем кредитного договору так і факту перерахування кредитодавцем відповідачу суми кредиту, а також сплати позивачем визначеної Договором факторингу № №10-01/2023 від 10.01.2023 плати за перехід права вимоги за вищезазначеним кредитним договором і, як наслідок, слід констатувати про відсутність у позивача права вимоги до відповідача та права на звернення до суду із даним позовом. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Питання про стягнення суми судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України
Від представника відповідача надійшла заява від 24.01.2026 щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в якій просив при прийнятті судового рішення по справі вирішити питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката в сумі 13100 гривень 00 копійок.
До вказаної заяви надані: Договір про надання професійної правничої допомоги від 28.08.2024 р., Акт виконаних робіт від 21.09.2024 з платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 21.09.2024 на суму 4100,00 грн., Акт виконаних робіт від 25.03.2025 з платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 25.03.2025 на суму 2625,00 грн., акт виконаних робіт від 21.04.2025 з платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 21.04.2025 на суму 2250,00 грн., акт виконаних робіт від 23.01.2026 з платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 23.01.2026 на суму 4125,00 грн., що у підсумку становить 13100 (тринадцять тисяч сто) гривень 00 копійок.
Від представника відповідача надійшла заява від 16.03.2026 щодо додаткових судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції до якої додано Акт виконаних робіт від 13.03.2026 року та платіжна інструкція АТ КБ «ПриватБанк» від 13.03.2026 на суму 3375,00 грн.
Представником позивача надані заперечення на заяви про розподіл судових витрат в яких представник позивача зазначає, що заявлена представником відповідача до стягнення сума витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді є неспівмірною із складністю справи та змісту відзиву.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як зазначено у ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2024 року між адвокатом Острицьким А.О. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання професійної правничої допомоги.
Згідно вказаного Договору, його предметом є зобов`язання адвоката надати професійну правничу допомогу у справі № 642/3823/24 за позовом ТОВ «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926) про стягнення боргу.
Сторони Договору погодили вартість представлення інтересів клієнта (надання правової допомоги) у відповідності до предмету договору справи у виді погодинної оплати з розрахунку вартості години роботи адвоката 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень. 
Також до заяви додано акти виконаних робіт до Договору про надання професійної правничої допомоги від 28 серпня 2024 року. Вказані акти містять детальний перелік виконаних робіт (наданих послуг) у справі із зазначенням витраченого часу на кожну надану правову послугу. Всього адвокатом витрачено 08 годин 45 хвилин.
ОСОБА_1 сплатив адвокатові грошові кошти у сумі 16475 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними інструкціями АТ КБ «ПриватБанк» від 21.09.2024 на суму 4100,00 грн., від 25.03.2025 на суму 2625,00 грн., від 21.04.2025 на суму 2250,00 грн. та від 23.01.2026 на суму 4125,00 грн., від 13.03.2026 на суму 3375 грн що у підсумку становить 16475 (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Суд також враховує практику Верховного Суду, а саме: що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд звертає увагу, що представником позивача, на виконання вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України, не заявлялось клопотання про зменшення таких витрат відповідача на правову допомогу.
Таким чином, враховуючи визначення відповідачем та адвокатом в договорі розміру гонорару шляхом погодинної ставки, підтвердження наданих адвокатом послуг із детальним розрахунком їх вартості, прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову позивача, категорію справи та значення її для відповідача, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу відповідає співмірним зі складністю справи, реальним і підлягає стягненню з позивача на його користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Цент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 16475 (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок. 
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості, що не проголошуються:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306; 
відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 ;
представник відповідача: Острицький Андрій Олегович, РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя  М.М.Омельник