КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 760/27079/25 Головуючий у суді першої інстанції -Аксьонова Н.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5739/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2025 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Передери Ганни Володимирівни, стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати дії старшого державного виконавця Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ Передери Г.В. протиправними про те, що відсутні законні підстави для зняття арешту з арешту з рахунку для виплат пенсійного забезпечення НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «Державний ощадний банк України», оскільки до заяви про зняття арешту не додано виписки з рахунку.
В обґрунтування заявлений вимог зазначив, що на виконанні у старшого державного виконавця Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ Передери Г.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва № 2-3293 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 193735,93 грн боргу.
11 вересня 2025 року виконавцем винесено постанову накладено арешту на кошти в сумі 164220,69 грн.
Вказаною постановою було накладено арешт на рахунок за № НОМЕР_2 відкритий в АТ «Державний ощадний банк України».
Вказаний рахунок є захищеним рахунком оскільки на нього зараховуються виплати пенсії, що підтверджується довідкою АТ «Державний ощадний банк України» № 215 від 12.09.2025.
12 травня 2025 року на електронну адресу Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ (info.kntp.sm.dvs@sumyjust.gov.ua) направлено лист з проханням зняти арешт з рахунку НОМЕР_2 , оскільки на нього надходить пенсія та додано довідку АТ «Державний ощадний банк України» № 215 від 12.09.2025 яка це підтверджує.
17 вересня 2025 року в АСВП виконавцем створено вимогу (повідомлення) де вказано, що до заяви від 12.09.2025 про зняття арешту з рахунку для отримання пенсійного забезпечення не додано виписку з рахунку, на який надходять пенсійні виплати. У зв`язку з чим законних підстав, для зняття арешту з рахунку для виплат пенсійного забезпечення немає.
В подальшому виконавцю надано виписку по рахунку.
26 вересня 2025 року постановою виконавця було знято арешт з рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ «Державний ощадний банк України».
Заявник вважає, що вимога виконавця (повідомлення) про те, що відсутні законні підстави для зняття арешту з рахунку для виплат пенсійного забезпечення, з підстав не додання до заяви про зняття арешту виписки з рахунку, є протиправною, оскільки така норма не передбачена чинним законодавством.
Належним підтвердженням, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, згідно із Законом, є саме довідка з установи банку. В даному випадку таку довідку було надано виконавцю.
Таким чином, виконавець безпідставно вимагав у заявника виписку по рахунку для зняття з нього арешту.
Покликаючись на вищезазначене, просить скаргу задовольнити та зняти арешт з рахунку для виплати пенсійного забезпечення.
Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, скаржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що суд тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.
У судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця ДВС Передера Г.В., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що постановою державного виконавця від 16 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-3293, виданого 20 січня 2010 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованості у розмірі 193 735,93 грн.
11 вересня 2025 року державним виконавцем винесено постанову № НОМЕР_3 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 .
Копію постанови направлено на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження.
Згідно з довідкою №215, виданою «Ощадбанк» 12 вересня 2025 року, ТВБВ №10018/0108 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» Замулі С.О. відкрито рахунок № НОМЕР_2 для виплати пенсії.
12 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з клопотанням про зняття арешту з пенсійного рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Ощадбанк», оскільки він є рахунком для отримання пенсії.
Вказана заява одержана Відділом 15 вересня 2025 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції від 15.09.2025 №25.2-28/8003.
ОСОБА_1 було повідомлено, що до заяви не додано виписку з рахунку, на який надходять пенсійні виплати.
18 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з клопотанням про зняття арешту з пенсійного рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Ощадбанк», оскільки він є рахунком для отримання пенсії. До заяви додано довідку №215 від 12 вересня 2025 року, видану АТ «Ощадбанк» та виписку по рахунку № НОМЕР_2 .
Вказана заява одержана Відділом 19 вересня 2025 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції від 19.09.2025 №25.2-28/8234.
26 вересня 2025 року постановою державного виконавця знято арешт з рахунку № НОМЕР_2  в АТ «Ощадбанк».
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію також визначається Закону України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.
Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, пенсії, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.
Відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Частинами першою та другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на пенсію боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення, у розмірі не більше 20 відсотків пенсії за іншими видами стягнень.
Зняття арешту з коштів, що складають пенсію, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).
При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.
Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.
Враховуючи вищевикладене, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).
У справі, що переглядається, звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 просив визнати дії визнати дії старшого державного виконавця Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ Передери Г.В. протиправними про те, що відсутні законні підстави для зняття арешту з рахунку для виплат пенсійного забезпечення НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «Державний ощадний банк України», оскільки до заяви про зняття арешту не додано виписки з рахунку, та посилався на те, що вказані дії державного виконавця є порушенням статей 52, 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Як було встановлено судом, постановою старшого державного виконавця від 11 вересня 2025 року накладено арешт на грошові кошти, розміщені на рахунках, відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 , у тому числі грошові кошти, які розміщені на рахунках в АТ «Ощадбанк». При цьому державний виконавець визначив банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.
На момент вжиття такого заходу державний виконавець не володів інформацією про стан рахунку боржника, на який накладається apeшт.
Після звернення 12 вересня 2025 року ОСОБА_1 з клопотанням про зняття арешту з пенсійного рахунку його було правомірно повідомлено про необхідність надання виписки з рахунку, на який надходять пенсійні виплати, адже в довідці №215 від 12 вересня 2025 року за рахунком № НОМЕР_2 не було зазначено про віднесення зазначеного рахунку до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, а лише вказано про те, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито пенсійний рахунок. Крім того, дана довідка не містила підтвердження того, що цей рахунок використовується виключно для отримання пенсії. 
АТ «Ощадбанк», який виконував оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, також не визначив статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та не повідомляв про заборону накладення арешту на рахунок № НОМЕР_2 .
Отже, станом на 17.09.2025 у виконавця були відсутні підстави для застосування положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та зняття арешту.
Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, державному виконавцю вдалося встановити правову природу коштів на рахунку лише після отримання виписки по рахунку № НОМЕР_2 , яка була направлена боржником 19 вересня 2025 року, після чого 26 вересня 2025 року постановою державного виконавця було знято арешт з рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», що свідчить про відновлення прав скаржника після надання ним виконавцю належних документів на підтвердження своїх вимог.
Частиною 3 статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Зважаючи на те, що суд не встановив порушень закону у діях державного виконавця, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Отже, доводи апеляційної скарги повторюють доводи скарги, поданої до суду першої інстанції, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та фактично зводяться до незгоди скаржниці з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається скаржниця у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду. 
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 06 квітня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома