ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6210/25 Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИЛА
Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 16 травня 2025 року № 15, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі пункту 6 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати Комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву від 07.05.2025 року про надання відстрочки та прийняти рішення про надання відстрочки на підставі пункту 6 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на строк дії законних підстав, які надають право на відстрочку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 утриматися від вчинення будь-яких дій, спрямованих на мобілізацію ОСОБА_1 під час дії воєнного стану, на особливий період, до моменту припинення чинності законних підстав, що надають йому право на відстрочку відповідно до пункту 6 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 130 000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
28.07.2025 позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та його структурним підрозділам, у тому числі ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти дії з мобілізації ОСОБА_1 , а саме: приймати рішення та видавати наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, здійснювати направлення ОСОБА_1 до навчальних частин (центрів) для проходження базової загальновійськової підготовки, вживати заходів щодо його відправлення до місць проходження військової служби, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у цій адміністративній справі.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись з зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки 27.07.2025 позивачу було вручено повістку про зобов`язання прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військово-лікарської комісії та уточнення облікових даних, що є безпосереднім кроком на шляху до мобілізації.
Відповідачі відзиви на апеляційну скаргу не подавали. Письмових заперечень відповідачів щодо вказаної заяви про забезпечення позову матеріали справи не містять.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідачі, будучі належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження в рамках даної справи є рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 16 травня 2025 року № 15, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі пункту 6 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, виходив з того, що позивачем не підтверджено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
За наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Відповідно до ч.1-2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За приписами ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Подібні висновки були висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 та в подальшому підтримані у постановах від 01.06.2022 у справі №580/5656/21, від 18.05.2023 у справі №500/4200/22, від 21.02.2024 у справі №420/11311/23.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Також, Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах передбачено, що у випадку, коли у провадженні суду знаходиться позов проти адміністративного акту, і цей суд ще не виніс стосовно нього свого рішення, заявник може вимагати від цього суду або від іншого компетентного судового органу вжити заходів тимчасового захисту стосовно цього адміністративного акта. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правоможний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади.
Рекомендація закликає держави члени дотримуватись у своєму праві та практиці принципів, які застосовуються до тимчасового судового захисту стосовно адміністративних актів.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є, зокрема, протиправність дій та бездіяльність відповідачів, щодо не надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
В заяві про забезпечення позову заявник просив заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та його структурним підрозділам, у тому числі ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти дії з мобілізації ОСОБА_1 , а саме: приймати рішення та видавати наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, здійснювати направлення ОСОБА_1 до навчальних частин (центрів) для проходження базової загальновійськової підготовки, вживати заходів щодо його відправлення до місць проходження військової служби, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у цій адміністративній справі
При цьому, на підтвердження наявності реальної небезпеки неможливості подальшого відновлення своїх прав у випадку задоволення позову, позивач надав відповідні докази, зокрема, повістку №464 від 27.07.2025 виписану на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , якою його викликано до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 31.07.2025 о 15 год. 00 хв. (а.с.149 т.2)
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги характер спірних правовідносин, зміст заяви позивача про забезпечення позову та предмет позову, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем були наведені належні обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
Обраний позивачем спосіб забезпечення позову у даній справі мав би наслідком лише відтермінування мобілізації позивача, якщо за результатом розгляду справи по суті суд відмовив би у задоволенні адміністративного позову. Водночас, невжиття таких заходів могло б спричинити для позивача негативні наслідки в разі його мобілізації, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим, у зв`язку з чим захист прав, свобод та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду, був би істотно ускладнений.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 160/2592/23, згідно з якими процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулась, а визнання процедури протиправною не спричиняє відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
К контексті цього, варто зазначити, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується ефективний засіб юридичного захисту у разі порушення його прав.
У практиці ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах M.S.S. v. Belgium and Greece, § 290; Conka v. Belgium, § 75) неодноразово наголошено: засіб захисту має бути не лише формально доступним, але і ефективним за наслідками, тобто спроможним попередити або усунути порушення прав, а не лише констатувати його після того, як шкода вже настала.
Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, запропоновані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Отже, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, не повністю врахував характер спірних правовідносин, неналежним чином оцінив наслідки отримання позивачем повістки №464 від 27.07.2025 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження ВЛК та уточнення даних, внаслідок чого спірна ухвала не може вважатись обґрунтованою та підлягає скасуванню.
Разом з тим, судом встановлено, що станом на момент апеляційного розгляду Черкаським окружним адміністративним судом розглянуто справу по суті позовних вимог і рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 15 від 16 травня 2025 року, в частині відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період військовозобов`язаному ОСОБА_1 . Зобов`язано Комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вказане судове рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та в силу ч.1 ст.255 КАС України набрало законної сили 31.08.2025.
Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову має на меті надання тимчасового захисту на період розгляду справи по суті до моменту набрання судовим рішенням законної сили, після чого, у разі задоволення позовних вимог, наступає стадія виконання судового рішення.
При цьому, після вирішення адміністративної справи та набрання судовим рішення законної сили, вжиті судом заходи забезпечення позову втрачають свою силу, оскільки спірні правовідносини набувають статусу врегульованих.
Вказаний висновок випливає як із суті інституту забезпечення позову, так і зі змісту положень ч.6 ст.157 КАС України, відповідно до якої у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.
Крім того, як у заяві про забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив вжити заходи забезпечення позову до моменту набрання законної сили рішенням суду у цій адміністративній справ.
Таким чином, незважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, станом на момент перегляду ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року в апеляційному порядку у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки даний спір вже вирішено по суті та рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 у даній справі набрало законної сили.
В силу ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її скасування із ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав, наведених у даній постанові.
Нормами ч.2 ст.328 КАС України не передбачено оскарження ухвали про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у касаційному порядку.
Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма