Справа № 367/13940/25
Провадження №2/367/2894/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

13 квітня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Шестопалової Я.В.,
при секретарі судових засідань Пронченко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Коваленко Ярослав Олександрович звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , інфляційні втрати та три відсотки річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання рішень по справі № 242/812/23 у розмірі 38 217 гривень 86 копійок.
Позовна заява мотивована тим, що Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року по справі № 242/812/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки RENAULT KANGOO, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , в розмірі 108255 грн. 50 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , в розмірі 51927 грн. 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки ГРАНД КРУЇЗ GC-04, 2009 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , в розмірі 13058 грн. 50 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 555 596 грн 00 коп. в якості компенсації за продані за період шлюбу без згоди другого подружжя транспортні засоби: марки BMW 528I 1997, 2015 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та марки FORD FUSION 1999, 2013 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , які належали сторонам на праві спільної сумісної власності; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7288 грн. 09 коп. Крім того додатковим рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2024 року по справі № 242/812/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 29000 грн. 00 коп. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2024 року по справі № 242/812/23 рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року та додаткове рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2024 в частині:стягнення з Відповідача на користь Позивача компенсації вартості 1/2 частини транспортних засобів (та причепу) на загальну суму 173 241,00 грн. – залишено без змін; стягнення з Відповідача на користь Позивача судового збору в розмірі 7288,09 грн. – залишено без змін; стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 29 000,00 грн додаткове рішення змінено, зменшено стягнутий розмір до 23 000 грн. 00 коп. В частині стягнення 555 596 грн 00 коп. рішення скасоване, ухвалене нове про відмову в задоволенні позову. Таким чином, починаючи з 19 червня 2024 року у ОСОБА_2 виник обов`язок щодо сплати грошових коштів на користь ОСОБА_1 у загальному розмірі: 108255,50 +51927,00+13058,50+7288,09+23000,00=203 529,09 грн. Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року по справі № 242/812/23 стягнуто з Відповідача на користь Позивача судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 400 гривень 00 копійок та витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 5 000 гривень 00 копійок. Таким чином, починаючи з 10 липня 2024 року у ОСОБА_2 виник обов`язок щодо сплати грошових коштів на користь ОСОБА_1 у загальному розмірі: 1400+5000= 6400,00 грн. Відповідач 12 жовтня 2025 року частково сплатив борг у розмірі 184235,41 грн. Позивачка вважає, що Відповідач зобов`язаний сплатити грошові кошти Позивачу на підставі ухвалених рішень з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Ухалою суду від 19.12.2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 
29.12.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 12 жовтня 2025 року Відповідачем в добровільному порядку частково сплачено сумув розмірі 184 235,41 грн. Проте, при добровільному виконанні судового рішення у Сторін виникли дискусії стосовно розрахунку компенсації витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. В той же час, Дніпровський апеляційний суд за власною ініціативою 16.12.2025 р. виніс Додаткову Постанову, якою ухвалено додаткове рішення по апеляційним скаргам сторін, а саме - Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 7288 гривень 09 копійок до 1 732 гривень 13 копійок. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1892 гривень 08 копійок - скасувати. Таким чином стало остаточно зрозуміло, що Відповідач винен Позивачу: 23 000,00 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції; 1 732,13 грн. судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції; 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді другої інстанції; 1 400,00 грн. судовий збір за розгляд справи в суді другої інстанції; 173 241,00 грн. компенсація за половину автомобілів та причеп. А всього 204 373,13 грн. З огляду на первинний платіж в розмірі 184 235,41 грн., залишок Відповідача перед Позивачем складав 20 137,72 грн. 18 грудня 2025 року Відповідачем сплачено Позивачу 20 139 грн. Зазначене свідчить про належну процесуальну поведінку Відповідача. Відповідач вважає, що з огляду на не отримання Позивачем виконавчого листа та не подання його до примусового виконання, даний позов є недобросовісною поведінкою стягувача для можливості додатково стягнути з Відповідача 3% річних та інфляційних втрат. На підставі наведеного у позові просили відмовити.
03.01.2026 року до суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що у відзиві на позов Відповідач безпідставно зазначає, що Позивачем проігноровано Додаткову Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16.12.2025р. по справі №242/812/23 в розрізі судових витрат. Дійсно вказаною постановою рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , змінено, зменшивши цей розмір з 7288 гривень 09 копійок до 1 732 гривень 13 копійок. Проте, даний позов був поданий ще за місяць до того, як зазначене рішення було ухвалене. Тобто Позивач не знав і не міг знати про можливе прийняття апеляційним судом додаткової постанови. ВП ВС у постанові від 03.10.2023 року по справі №686/7081/21, на яку посилався Відповідач у відзиві, не відступила від жодного правового висновку, на які посилався Позивач у позовній заяві, що свідчить про те, що даний висновок стосується виключно випадків, де боржником є держава. Рішення Дніпровського апеляційного суду, що стали підставою для звернення до суду з позовом, набрали законної сили з моменту їх проголошення. Відповідно з моменту їх проголошення у Відповідача виник обов`язок сплати кошти Позивачу негайно, не чекаючи звернення останнього до органів примусового виконання рішень. Позивач може реалізувати своє право на звернення до органів примусового виконання рішення в будь-який момент протягом строку, визначеного ЗУ «Про виконавче провадження» і це в жодному випадку не відміняє обов`язку Відповідача сплатити кошти Позивачу одразу після прийнятого рішення, яке набрало законної сили, а також застосування до Відповідача вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання.
03.01.2026 року до суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій вказали, що додаткова постанова від 16.12.2025 року була прийнята поза періодом розрахунку, за наведеного сума, на яку здійснюється нарахування інфляційних втрат та 3% річних, становить (203529,09 – 7288,09) 196 241,00 грн. Таким чином, починаючи з 19 червня 2024 року у ОСОБА_2 виник обов`язок щодо сплати грошових коштів на користь ОСОБА_1 у загальному розмірі 196 241,00 грн. Розрахунок інфляції та 3% річних на суму 184 235,41 грн.. яка була сплачена Відповідачем 12 жовтня 2025 року, залишається незмінним. Оскільки сума коштів, що підлягала сплаті з 19 червня 2024 року змінилася на 196 241,00 грн., відповідно залишок за вирахуванням часткової сплати становить (196 241,00 – 184235,41) = 12 005,59 гривень, яка не була сплачена на момент звернення до суду з позовом. З урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та три відсотки річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання рішень по справі № 242/812/23 у розмірі 36 873 гривень 86 копійок.
Ухалою суду від 28.01.2026 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представник позивача ОСОБА_4 надіслав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника на підставі наявних матеріалів справи, позов просив задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_3 направив до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі сторони відповідача та ухвалити рішення про відмову в позові в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року по справі № 242/812/23 і позовні вимоги за первісним пзовом задоволено: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 транспортний засіб марки RENAULT KANGOO, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки RENAULT KANGOO, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , в розмірі 108255 (сто вісім тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 50 коп; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 транспортний засіб марки DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , в розмірі 51927 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот двадцять сім) грн. 00 коп.; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 транспортний засіб марки ГРАНД КРУЇЗ GC-04 , 2009 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ; - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки ГРАНД КРУЇЗ GC-04 , 2009 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , в розмірі 13058 (тринадцять тисяч п`ятдесят вісім) грн. 50 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 555 596 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн 00 коп. в якості компенсації за продані за період шлюбу без згоди другого подружжя транспортні засоби: марки BMW 528I 1997, 2015 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та марки FORD FUSION 1999, 2013 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , які належали сторонам на праві спільної сумісної власності. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна подружжя задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 189200 (сто вісімдесят дев`ять тисяч двісті) грн. 04 коп., в якості компенсації за продані в період шлюбу без згоди другого подружжя транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі СС загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_6 , 2013 року виписку; в іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2024 року по справі № 242/812/23 Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 555 596 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн 00 коп. в якості компенсації за продані за період шлюбу, без згоди другого подружжя, транспортні засоби: марки BMW 528I 1997, 2015 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та марки FORD FUSION 1999, 2013 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , які належали сторонам на праві спільної сумісної власності та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог; Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року скасовано в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 189200 (сто вісімдесят дев`ять тисяч двісті) грн. 04 коп., в якості компенсації за проданий в період шлюбу, без згоди другого подружжя, транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі СС загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_6 , 2013 року виписку та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог; в іншій частині рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року залишено без змін. Додаткове рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2024 року змінено, зменшивши стягнутий з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір судових витрат з 29 000 грн. 00 коп. до 23 000 (двадцять три тисячі) грн. 00 коп. Додаткове рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2024 року змінено, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 розмір судових витрат з 19600 грн. 00 коп. до 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп.
28 серпня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв Постанову, якою касаційні скарги Позивача та Відповідача залишив без задоволення, Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобілів RENAULTKANGOO та DAEWOO LANOS, постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в якості компенсації за продані у період шлюбу без згоди другого подружжя автомобілі BMW та FORD FUSION та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року залишив без змін.
Відповідач ОСОБА_2 12 жовтня 2025 року частково сплатив борг у розмірі 184235,41 грн., що підтверджується квитанцією від 12.10.2025 року.
Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року по справі № 242/812/23 Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , змінено, зменшивши цей розмір з 7288 гривень 09 копійок до 1732 (однієї тисячі семисот тридцяти двох) гривень 13 (тринадцяти) копійок. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1892 гривень 08 копійок скасовано.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частинами 4, 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням боргового зобов`язання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.
З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, завданих позивачам внаслідок невиконання рішення суду.
Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2023 року, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2024 року та Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року по справі № 242/812/23, яке в повному обсязі на даний час не виконано.
З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникає право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.
Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.
Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360» наведені позивачем розрахунки 3% річних та індексу інфляції, суд дійшов висновку про їх правомірність, обґрунтованість та арифметичну вірність, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та три відсотки річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання рішень по справі № 242/812/23 у розмірі 36 873 гривень 86 копійок.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладються на відповідача.
Вирішуючи питання про судові витрати суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст. 6, 12, 13, 18, 137, 141, 263, 261, 264, 265, 268, 279, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 625 ЦК України, суд, - 
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання в Україні: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання в Португалії: Rua Eduardo Henriques Pereira, № 1 В, Bloco B – R/C H – 2655-267 ERICEIRA – PORTUGAL, інфляційні втрати та три відсотки річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання рішень по справі № 242/812/23 у розмірі 36 873,86 грн. (тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят три гривень 86 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання в Україні: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання в Португалії: Rua Eduardo Henriques Pereira, № 1 В, Bloco B – R/C H – 2655-267 ERICEIRA – PORTUGAL, судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя:       Я.В. Шестопалова