ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/3382/25 пров. № А/857/27806/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Кухтея Р.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року (суддя – Стецик Н.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення– 23 червня 2025 року),
в адміністративній справі №140/3382/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області,
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У березні 2025 року позивач звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому, просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення №104050003439 від 28.02.2025 про відмову у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», прийняте за результатами розгляду заяви від 20.02.2025; 2) зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи (служби) з 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 в органах Державної податкової служби України, та перевести з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 12.12.2022, із урахуванням довідки Головного управління ДПС у Київській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.01.2025 та довідки Головного управління ДПС у Київській області про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 10.01.2025, здійснивши нарахування та виплату такої пенсії з 20.02.2025, з урахуванням виплачених сум.
Відповідач позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №104050003439 від 28.02.2025 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.02.2025. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи (служби) з 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 в органах Державної податкової служби України, та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, із урахуванням довідки Головного управління ДПС у Київській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.01.2025 та довідки Головного управління ДПС у Київській області про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 10.01.2025, здійснивши нарахування та виплату такої пенсії з 20.02.2025, з урахуванням виплачених сум. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт, зазначає, що позивач не набула достатнього стажу для призначення пенсії державного службовця, а відповідно і права на переведення з одного виду пенсії на інший, з огляду на положення Пункту 12 Прикінцевих Положень Закону України «Про державну службу» №889 -VIII. Вважає апелянт, що періоди роботи позивача в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких було присвоєно персональні і спеціальні звання, не враховується до стажу державної служби. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити частково. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та із 03.05.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(далі - Закон №1058-ІV). 
20.02.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою для проведення перерахунку пенсії, а саме, про перехід з пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Вказана заява від 20.02.2025 відповідно до екстериторіального принципу розподілу єдиної черги завдань, розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 28.02.2025 №104050003439 відмовлено в перерахунку пенсії. Вказане рішення мотивоване тим, що стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців після 01.05.2016 не зараховується до стажу роботи, що визначає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 №3723-ХІІ (а.с.23). 
Вважаючи рішення відповідача про відмову у переведенні на пенсію протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. 
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом № 889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). 
Відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. 
Відповідно до пункту 10 - 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. 
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної досади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
За правилами, визначеними статтею 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. 
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років (незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15 грудня 2020 року по справі № 560/2398/19, 1 грудня 2020 року по справі № 466/6057/17. 
Відтак, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIIIщодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. 
З матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 позивача (а.с.15-22), на підставі якої суд встановив, що ОСОБА_1 працювала у період з 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 в податкових органах України на посадах: 
-з 28.03.1994 року позивача прийнято на посаду податкового інспектора управління аудиту відділу аудиту фізичних осіб ДПІ Баришівської РДА.
-10.06.1994 року прийняла присягу державного службовця.
-01.10.1994 року переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту фізичних осіб. Того ж дня позивачу присвоєно звання- інспектор податкової служби ІІ рангу.
-29.01.1996 року переведена на посаду головного бухгалтера ДПІ.
-26.11.1996 року у зв`язку з ліквідацією ДПІ по Баришівському району і утворенням ДПА в Баришівському районі, позивача переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу справляння податків з фізичних осіб.
-01.07.1997 року у зв`язку з реорганізацією і утворенням міжрайонної Баришівсько Березанської ДПА позивача переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок доходів фізичних осіб.
-24.02.1998 року Баришівсько-Березанську міжрайонну ДПА переіменовано в Баришівську ОДПІ в Київській області.
-01.04.1998 року в зв`язку з реорганізацією структури позивача переведено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок фізичних осіб.
-06.06.2000 року у зв`язку із зміною структури позивач переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб.
-01.12.2001 року позивачу присвоєно спеціальне звання-інспектор податкової служби І рангу.
-09.09.2002 року переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора Березанського відділення.
-01.09.2003 року у зв`язку із зміною структури позивач переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування та документальних перевірок фізичних осіб.
-04.01.2005 року у зв`язку із зміною структури позивача переведено на посаду завідувача сектору документальних перевірок відділу оподаткування фізичних осіб.
-10.08.2005 року у зв`язку із зміною структури та штатного розпису позивач переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб.
-01.03.2012 року Баришівську ОДПІ в Київській області реорганізовано в Баришівську ОДПІ Київської області, а позивача в порядку переведення призначено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб.
-26.06.2013 року позивача звільнено з посади в порядку переводу до Переяслав Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області.
-27.06.2013 року призначено в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора. Того ж дня позивачу присвоєно 13 ранг державного службовця. 
-27.12.2013 року позивачу присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної справи І рангу. 
-11.02.2014 року позивача призначено на посаду начальника відділу контрольно перевірочної роботи, доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області.
-17.01.2015 року у зв`язку з проведенням реорганізації позивача переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу погашення заборгованості Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.
-02.11.2015 року у зв`язку з введенням в дію переліку змін до структури та до штатного розпису, позивача переведено на посаду головного державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи, доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб. 
-21.11.2016 року позивача звільнено з посади у зв`язку із скороченням штату працівників. 
Підставою для відмови позивачу в переведенні на пенсію державного службовця стала відсутність достатнього у позивача стажу на посадах державної служби, необхідного для призначення пенсії відповідно до Закону №3723. 
Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначає, що його стаж служби органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби. 
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
До 01.05.2016 посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначались Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок №283). 
За приписами пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів. 
Частиною 17 ст. 37 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993 регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України. 
Згідно з частиною першою статті 4 Закону №509-XII, державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України. 
Посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону України №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини перша, четверта статті 15 цього Закону). 
Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням. 
Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. 
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями. 
Згідно з ст. 342 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями. Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України «Про державну службу» та іншими законами. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі 21-340а13, зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». 
Також зазначена правова позиція узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16а. 
Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє на теперішній час, визначено, що посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями, а тому періоди роботи (служби) в митних органах зараховуються до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця. 
Як установлено раніше, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 в період з 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 безперервно працювала на різних посадах в податкових органах України, які підпадають під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу». 
За наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 на посадах в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. 
Отож, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при прийнятті рішення від 28.02.2025 №104050003439 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» безпідставно не врахував стаж роботи позивача в органах державної податкової служби на різних посадах, який підпадає під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», що і дає право на отримання пенсії згідно з Законом України «Про державну службу». 
Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 28.02.2025 №104050003439 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» правомірно визнано судом першої інстанції протиправним. 
Водночас, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини в частині вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, дійшов помилкового (передчасного) висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача перевести позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, із урахуванням відповідних довідок ГУ ДПС у Київській області, здійснивши нарахування та виплату такої пенсії з 20.02.2025. 
Так, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України). 
Разом з тим, частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Згідно частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
При цьому, частиною 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10). 
Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. 
Отже, щодо зобов`язальної частини рішення суду, колегія суддів враховує, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
При цьому, колегія суддів зазначає, спірним у цій справі являється питання щодо права позивача пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи (служби) з 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 в органах Державної податкової служби України. 
Питання ж щодо визначення розміру пенсії та виплати перерахованої суми пенсії не є спірними, а тому такі вимоги є передчасними. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.02.2025 року про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», із зарахуванням до стажу державної служби періоду роботи (служби) з 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 в органах Державної податкової служби України, і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване і законне рішення, із врахуванням висновків суду. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що за результатами зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів, саме у відповідного органу ПФ наявний обов`язок щодо визначення достатнього трудового стажу та необхідних додаткових документів для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Тобто, відповідач має обов`язок перевірити чи виконано всі умови, визначені законом, які є необхідними для прийняття законного рішення щодо призначення/переведення пенсії. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області вчинити певні дії, підлягає скасуванню як таке, що ухвалене судом з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому у цій частині необхідно прийняти нове судове рішення про часткове задоволення відповідних позовних вимог. 
У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як законне і обґрунтоване. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області – задоволити частково. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року в адміністративній справі №140/3382/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи (служби) з 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 в органах Державної податкової служби України, та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, із урахуванням довідки Головного управління ДПС у Київській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.01.2025 та довідки Головного управління ДПС у Київській області про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 10.01.2025, здійснивши нарахування та виплату такої пенсії з 20.02.2025, з урахуванням виплачених сум, - і в цій частині прийняти нову постанову, якою відповідні позовні вимоги задоволити частково. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2025 року про перехід на пенсію за іншим Законом, із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи (служби) з 28.03.1994 по 26.06.2013, з 27.06.2013 по 21.11.2016 в органах Державної податкової служби України, і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване і законне рішення, з врахуванням висновків суду. 
У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року в адміністративній справі №140/3382/25 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. В. Кухтей