ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 761/16716/22 (11-сс/824/3736/2024)
провадження № 51-5438 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року, якою повернуто його апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою від 17 квітня 2024 року відмовив ОСОБА_6 у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Не погоджуючись із цією ухвалою,  ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, проте суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 12 вересня 2024 року повернув її.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
ОСОБА_6 , не погодившись із ухвалою судді суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Свої вимоги ОСОБА_6 мотивував тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не розглянув по суті подану ним апеляційну скаргу та необґрунтовано повернув її, оскільки вона не містила ні нецензурних, ані образливих чи лайливих слів або символів, тим самим позбавивши його права на доступ до апеляційного суду.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
За змістом ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Положенням ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 цього Кодексу перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 указує на незаконність ухвали судді суду апеляційної інстанції. 
Вимогами ст. 370, ч. 2 ст. 418 КПК встановлено, що ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. 
Відповідно до ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 399 КПК України визначено, що апеляційна скарга повертається, якщо: 
1) особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк;
2) апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу;
3) апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції;
4) апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Як убачається з наявних у провадженні матеріалів, ОСОБА_6 , не погодившись із ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року, якою йому відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, подав апеляційну скаргу.
Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 12 вересня 2024 року на підставі ч. 6 ст. 9, ст. 399 КПК повернув ОСОБА_6 апеляційну скаргу. 
Свій висновок суддя суду апеляційної інстанції обґрунтував тим, що в поданій ОСОБА_6 апеляційній скарзі містяться образливі висловлювання на адресу слідчого судді (надання власної оцінки його розумовим здібностям, адекватності стану, в якому він постановив ухвалу, висновкам у судовому рішенні, які не можуть використовуватися як у процесуальних документах, так і у виступах учасників провадження), які свідчать про очевидну неповагу до честі та гідності слідчого судді, апарату суду з його боку, що у свою чергу суперечить загальним засадам та завданням кримінального провадження.
У розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і в спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їх представниками, а також вчинення інших аналогічних дій констатується як зловживання правом на подання заяви.
Так, ЄСПЛ, застосовуючи пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він уважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Наприклад, ЄСПЛ указав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах: «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01; «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і 18589/02; «Гунтіс Апініс проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).
Аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду (справи № 199/6713/14-ц, № 9901/324/19) - учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
Вимоги, яким повинна відповідати апеляційна скарга, визначено ст. 396 КПК. Крім того, загальними вимогами до мови документа є: ясність викладу, точність опису, свобода від суперечностей, переконливість, лаконічність, етикет ділових паперів, мовний етикет.
Тобто учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду й інших учасників судового процесу. Заяви та скарги, що подаються до суду, мають відповідати вимогам чинного законодавства. У тексті цих документів не повинні допускатися використання образливих та лайливих слів, символів, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду. В іншому випадку це може свідчити про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку автора документа. Такі дії суперечать основним засадам і завданням судочинства та можуть бути визнані судом як зловживання процесуальними правами.
КПК не містить відповідного окремого положення, яке визначає випадки та наслідки такого зловживання.
За вимогами ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тобто на практиці в деяких випадках це може обумовлювати необхідність ухвалення рішень, які прямо не передбачені КПК.
Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства.
Відтак, суд апеляційної інстанції, з огляду на зазначені вище положення, повинен надати оцінку змісту скарги, дотримуючись таких засад кримінального провадження, як повага до людської гідності та доступ до правосуддя.
Колегія суддів уважає, що суддя апеляційного суду, приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги, з огляду на зміст апеляційної скарги та рішення Великої Палати Верховного Суду, обґрунтовано зазначив про наявність в апеляційній скарзі ОСОБА_6 таких висловлювань, які свідчать про очевидну неповагу до честі та гідності слідчого судді, апарату суду з його боку.
Водночас колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_6 хоча і не погодився із ухвалою судді апеляційного суду від 12 вересня 2024 року, проте 14 вересня 2024 року повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді від 17 квітня 2024 року, зазначивши про усунення недоліків, на які вказував суддя апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі.
Крім того, Суд бере до уваги й те, що 07 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києві від 17 квітня 2024 року та своєю ухвалою відмовив у її задоволенні.
Таким чином, порушень прав ОСОБА_6 на доступ до правосуддя не встановлено, ухвала судді апеляційного суду відповідає вимогам КПК, є законною, обґрунтованою та вмотивованою. 
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення на цій стадії, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу  ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу судді Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року, якою повернуто його апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року, - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2 ОСОБА_3