ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/46/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Присяжнюка О.О. 
при секретарі судового засідання Божко Є.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Приватного акціонерного товариства "Поліемос" (62458, Харківська обл., Харківський р-н, смт Покотилівка, вул. Жихарська, буд. 88) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Дінас Торг" (62433, Харківська обл., Харківський р-н, м. Люботин, вул. Мельнична, буд. 32), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» (65009, м. Одеса, б. Французький, буд. 60-Д, оф. 702) 	
про 	стягнення коштів 	
за участю представників:
позивача - Медвєдева В.І. (ордер серії ВІ 1362730 від 07.01.2026),
відповідача - не з`явився,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явився 

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Поліемос" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дінас Торг", в якій просить суд:
1. Прийняти цю позовну заяву та відкрити за нею провадження в господарській справі.
2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІНАС ТОРГ» (код ЄДРПОУ 44559691) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОЛІЕМОС» (код ЄДРПОУ 31632688) грошову заборгованість у розмірі 1 261 681,19 грн (один мільйон двісті шістдесят одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 19 копійок), з яких: 1 003 787,76 грн - основна сума боргу, 149 468,12 грн - пеня, 77 734,16 грн - інфляційні втрати, 30 691,15 грн - 3% річних.
3. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІНАС ТОРГ» (код ЄДРПОУ 44559691) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОЛІЕМОС» (код ЄДРПОУ 31632688) судові витрати у розмірі 82 333,22 грн (вісімдесят дві тисячі триста тридцять три гривні 22 копійки), з яких: судовий збір у розмірі 18 925,22 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 63 408,00 грн.
Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов Договору №1/01/16 від 11.01.2016, зобов`язання за яким перейшли до відповідача на підставі Договору № 19-04/-3 про переведення боргу від 19.04.2024, в частині повної та своєчасної сплати заборгованості.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Поліемос" (вх.№ 46/26) залишено без руху. Встановлено Приватному акціонерному товариству "Поліемос" строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено Приватному акціонерному товариству "Поліемос" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: надання обґрунтованого розрахунку суми основного боргу. надання нотаріально засвідченої в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат" та забезпеченої перекладом українською мовою копії оборотно-сальдової відомості; надання письмових пояснень із зазначенням викладу обставин заявлених позовних вимог в контексті необхідності залучення до участі у справі третьої особи - Приватного акціонерного товариства "Люботинський завод "Продтовари", а також із зазначенням, на чиїй стороні - позивача або відповідача визначену позивачем третю особу належить залучити до участі у справі.
21.01.2026 від Приватного акціонерного товариства "Поліемос" через систему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків (вх.№ 1741/26), в якій позивач надав обґрунтований розрахунок суми основного боргу з поясненнями щодо його формування, перекладену українською мовою копію оборотно-сальдової відомості. Крім того, позивач вважає, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки ПрАТ «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ», оскільки 19.04.2024 року позивач як Кредитор, відповідач як Новий боржник та ПрАТ «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» як Первісний боржник уклали договір про переведення боргу № 19-04/-3, що може вплинути на виникнення у відповідача права заявити регресну (зворотну) вимогу до ПрАТ «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» та кореспондуючий цьому обов`язок ПрАТ «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» повернути (сплатити) кошти, стягнуті з відповідача на підставі рішення суду у справі.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/46/26. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання 17 лютого 2026 року об 11:30. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ».
17.02.2026 від представника Приватного акціонерного товариства "Поліемос" через систему "Електронний суд" надійшла заява про зміну підстав позову (вх.№ 3922/26), в якій позивач просить розгляд та вирішення справи № 922/46/26 здійснювати з урахуванням змінених підстав позову. Позивач зазначає, що заява про зміну підстав позову подається з метою забезпечення послідовності та взаємоузгодженості щодо викладу обставин справи, наведених позивачем у позовній заяві як підстави позову, зокрема стосовно їхньої відповідності відомостям та доказам, зазначеним у заяві позивача про усунення недоліків позовної заяви від 21.01.2026. Крім того, необхідність зміни підстав позову мотивована тим, що відносини між сторонами мають тривалий характер.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2026 прийнято до розгляду заяву представника Приватного акціонерного товариства "Поліемос" про зміну підстав позову (вх.№ 3922/26 від 17.02.2026) та постановлено здійснювати подальший розгляд справи з урахування вказаної заяви. Оголошено перерву в підготовчому засіданні до 10.03.2026 до 11:30.
19.02.2026 від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення (вх.№ 4256/26) щодо розбіжностей між кодом ЄДРПОУ Третьої особи, зазначеним у Договорі про переведення боргу № 19-04/-3 від 19.04.2024 (код 34253750), та кодом ЄДРПОУ, наведеним у Договорі № 1/01/16 від 11.01.2016 року (код 24486154).
Позивач зазначає, що під час оформлення та підготовки проєктів Договорів відповідальними працівниками Товариства було допущено технічну (механічну) описку в реквізитах первісного боржника. Описка виникла внаслідок використання типового шаблону договору, що раніше застосовувався у господарських відносинах з іншим контрагентом, а саме при редагуванні шаблону реквізит «Код ЄДРПОУ» помилково не був оновлений (актуалізований) стосовно Третьої особи та залишився у редакції попереднього договору з іншим контрагентом, який має код ЄДРПОУ 34253750. Попри виявлену описку, позивач підтверджує, що стороною (первісним боржником) за Договорами про переведення боргу є юридична особа з повним найменуванням ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» та унікальним ідентифікаційним кодом в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (кодом ЄДРПОУ) 24486154. 
Крім того, незважаючи на помилку в одному цифровому реквізиті, особа Третьої особи як первісного боржника у Договорах про переведення боргу ідентифікується однозначно за сукупністю інших даних, які вказані коректно: 
- по-перше, дані про індивідуальний податковий номер Третьої особи дозволяють чітко ідентифікувати юридичну особу. Індивідуальний податковий номер (ІПН) є унікальним для кожного платника податку на додану вартість, є єдиним на всій території України, містить у собі частину коду ЄДРПОУ такого платника, а відтак дозволяє однозначно ідентифікувати юридичну особу;
- по-друге, Договори про переведення боргу скріплені мокрою печаткою Третьої особи. На відтиску печатки чітко зазначено назву підприємства та його правильний код ЄДРПОУ – «№ 24486154». Наявність оригінальної печатки свідчить про безпосереднє волевиявлення саме цієї юридичної особи на укладання правочинів; 
- по-третє, всі інші реквізити Третьої особи зазначені у Договорах про переведення боргу повністю коректно;
- по-четверте, у всіх первинних документах, які підтверджують здійснення Позивачем поставок на користь Третьої особи за Договором 2016 року, міститься правильне зазначення коду ЄДРПОУ Третьої особи, що виключає сумніви щодо особи-покупця (отримувача товарів). Так само правильне зазначення коду ЄДРПОУ Третьої особи міститься у податкових накладних, які були зареєстровані Позивачем як постачальником відповідно до вимог п. 187.1 ст. 187, п.п. 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.
У підготовчому засіданні 10.03.2026 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу підготовчого засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 31.03.2026 на 11:30.
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 10.03.2026.
У судовому засіданні 31.03.2026 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про перерву в судовому засіданні до 21.04.2026 до 12:00.
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 31.03.2026.
У судовому засіданні 21.04.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
Відповідач у судове засідання, призначене на 21.04.2026 на 12:00, свого повноважного представника не направив. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання 21.04.2026 не з`явився.
Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Копії ухвал суду направлялись Товариству з обмеженою відповідальністю "Дінас Торг" засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену у позовній заяві, що кореспондується із даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернулись до суду без вручення з відмітками пошти "адресат відсутній".
Верховний Суд у постанові від 22.10.2024 у справі №910/18480/20 дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРПОУ прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 30.03.2023 у справі №910/2654/22.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку - суду (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Верховного Суду від 14.06.2024 у справі №910/8002/23, від 11.06.2024 у справі №922/1988/23).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ухвали Господарського суду Харківської області отримала шляхом доставки в Електронний кабінет, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, які містяться в матеріалах справи.
Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд справи; відповідач визнається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.
Разом з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дінас Торг" наданими відповідачу процесуальними правами не скористалося; у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позовну заяву до суду не подало.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Оскільки та відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалися, повноважних представників для участі у судовому засіданні не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, заяв та клопотань від них не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.
У судовому засіданні 21.04.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2016 року між ПрАТ «ПОЛІЕМОС» (далі – Позивач, Постачальник) та ПрАТ «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» (далі – Третя особа, Покупець) укладено Договір № 1/01/16 (далі – Договір № 1/01/16), відповідно до п. 1.1 - 1.2 якого Постачальник на підставі заявки, надісланої Покупцем, та погоджених обома Сторонами специфікацій зобов`язується поставляти Покупцю етикетку (упаковку) (далі – Готова продукція), а Покупець приймає на себе зобов`язання, окрім іншого, прийняти Готову продукцію та оплатити Готову продукцію у порядку, передбаченому цим Договором.
Загальна сума Договору складається із сум поставок Готової продукції по видатковим накладним за термін дії Договору (п. 2.1 Договору №1/01/16).
У п. 2.5 Договору № 1/01/16 передбачено, що Покупець зобов`язується сплатити кожну партію Готової продукції за безготівковим розрахунком на розрахунковий рахунок Постачальника згідно рахунку-фактури у розмірі 100% з відстрочкою платежу на 30 календарних днів з моменту поставки Готової продукції на склад Покупця.
Готова продукція вважається зданою Постачальником і прийнятою Покупцем по кількості і номенклатурі, вказаних у видатковій накладній, підписаній уповноваженим представником Покупця (п. 4.2 Договору №1/01/16). 
Відповідно до п. 5.4 Договору № 1/01/16у разі порушення термінів постачання або оплати Готової продукції винна Сторона сплачує іншій Стороні пеню у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.
Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2016, а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами Договірних зобов`язань (пункт 8.1 Договору № 1/01/16). 
Позивач повідомляє, що за весь час виконання Договору № 1/01/16 здійснив на користь третьої особи 243 поставки Готової продукції на загальну суму 19 144 290,37 грн, що підтверджується відповідними первинними документами (договором, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, довіреностями на отримання ТМЦ), а також даними бухгалтерського обліку позивача.
З огляду на тривалий час співпраці, значний обсяг первинних документів, що були оформлені сторонами за цей час, позивачем долучено до позовної заяви копії первинних документів щодо здійснення на користь третьої особи останніх тридцяти поставок Готової продукції. Як зазначає позивач, заборгованість за попередніми поставками була погашена за рахунок наступних оплат від третьої особи.
З матеріалів справи вбачається, що у період з листопада 2021 року по травень 2023 року позивачем поставлено на користь третьої особи Готову продукцію, що підтверджується такими первинними документами: 
1. щодо поставки від 02.11.2021 року – видатковою накладною № 2755 від 02.11.2021 року, товарно-транспортною накладною № 2755 від 02.11.2021 року, рахунком на оплату № 2682 від 02.11.2021 року;
2. щодо поставки від 10.11.2021 року – видатковою накладною № 2843 від 10.11.2021 року, товарно-транспортною накладною № 2843 від 10.11.2021 року, рахунком на оплату № 2767 від 10.11.2021 року;
3. щодо поставки від 10.11.2021 року – видатковою накладною № 2844 від 10.11.2021 року, товарно-транспортною накладною № 2844 від 10.11.2021 року, рахунком на оплату № 2775 від 10.11.2021 року;
4. щодо поставки від 18.11.2021 року – видатковою накладною № 2913 від 18.11.2021 року, товарно-транспортною накладною № 2913 від 18.11.2021 року, рахунком на оплату № 2843 від 18.11.2021 року;
5. щодо поставки від 19.11.2021 року – видатковою накладною № 2932 від 19.11.2021 року, товарно-транспортною накладною № 2932 від 19.11.2021 року, рахунком на оплату № 2859 від 19.11.2021 року;
6. щодо поставки від 25.11.2021 року – видатковою накладною № 2986 від 25.11.2021 року, товарно-транспортною накладною № 2986 від 25.11.2021 року, рахунком на оплату № 2914 від 25.11.2021 року;
7. щодо поставки від 26.11.2021 року – видатковою накладною № 3018 від 26.11.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3018 від 26.11.2021 року, рахунком на оплату № 2937 від 26.11.2021 року;
8. щодо поставки від 03.12.2021 року – видатковою накладною № 3071 від 03.12.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3071 від 03.12.2021 року, рахунком на оплату № 2992 від 03.12.2021 року;
9. щодо поставки від 03.12.2021 року – видатковою накладною № 3074 від 03.12.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3074 від 03.12.2021 року, рахунком на оплату № 2995 від 03.12.2021 року;
10. щодо поставки від 10.12.2021 року – видатковою накладною № 3138 від 10.12.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3138 від 10.12.2021 року, рахунком на оплату № 3064 від 10.12.2021 року;
11. щодо поставки від 13.12.2021 року – видатковою накладною № 3147 від 13.12.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3147 від 13.12.2021 року, рахунком на оплату № 3079 від 13.12.2021 року;
12. щодо поставки від 17.12.2021 року – видатковою накладною № 3201 від 17.12.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3201 від 17.12.2021 року, рахунком на оплату № 3128 від 17.12.2021 року;
13. щодо поставки від 24.12.2021 року – видатковою накладною № 3264 від 24.12.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3264 від 24.12.2021 року, рахунком на оплату № 3186 від 24.12.2021 року;
14. щодо поставки від 24.12.2021 року – видатковою накладною № 3265 від 24.12.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3265 від 24.12.2021 року, рахунком на оплату № 3185 від 24.12.2021 року;
15. щодо поставки від 28.12.2021 року – видатковою накладною № 3284 від 28.12.2021 року, товарно-транспортною накладною № 3284 від 28.12.2021 року, рахунком на оплату № 3206 від 28.12.2021 року;
16. щодо поставки від 12.01.2022 року – видатковою накладною № 59 від 12.01.2022 року, товарно-транспортною накладною № 59 від 12.01.2022 року, рахунком на оплату № 60 від 12.01.2022 року;
17. щодо поставки від 14.01.2022 року – видатковою накладною № 69 від 14.01.2022 року, товарно-транспортною накладною № 69 від 14.01.2022 року, рахунком на оплату № 69 від 14.01.2022 року;
18. щодо поставки від 20.01.2022 року – видатковою накладною № 117 від 20.01.2022 року, товарно-транспортною накладною № 117 від 20.01.2022 року, рахунком на оплату № 119 від 20.01.2022 року;
19. щодо поставки від 01.02.2022 року – видатковою накладною № 220 від 01.02.2022 року, товарно-транспортною накладною № 220 від 01.02.2022 року, рахунком на оплату № 213 від 01.02.2022 року;
20. щодо поставки від 04.02.2022 року – видатковою накладною № 255 від 04.02.2022 року, товарно-транспортною накладною № 255 від 04.02.2022 року, рахунком на оплату № 248 від 04.02.2022 року;
21. щодо поставки від 14.02.2022 року – видатковою накладною № 349 від 14.02.2022 року, товарно-транспортною накладною № 349 від 14.02.2022 року, рахунком на оплату № 343 від 14.02.2022 року;
22. щодо поставки від 18.02.2022 року – видатковою накладною № 402 від 18.02.2022 року, товарно-транспортною накладною № 402 від 18.02.2022 року, рахунком на оплату № 390 від 18.02.2022 року;
23. щодо поставки від 22.03.2023 року – видатковою накладною № 621 від 22.03.2023 року, товарно-транспортною накладною № 621 від 22.03.2023 року, рахунком на оплату № 599 від 22.03.2022 року;
24. щодо поставки від 31.03.2023 року – видатковою накладною № 693 від 31.03.2023 року, товарно-транспортною накладною № 693 від 31.03.2023 року, рахунком на оплату № 671 від 31.03.2022 року;
25. щодо поставки від 06.04.2023 року – видатковою накладною № 722 від 06.04.2023 року, товарно-транспортною накладною № 722 від 06.04.2023 року, рахунком на оплату № 701 від 06.04.2023 року;
26. щодо поставки від 12.04.2023 року – видатковою накладною № 776 від 12.04.2023 року, товарно-транспортною накладною № 776 від 12.04.2023 року, рахунком на оплату № 758 від 12.04.2023 року;
27. щодо поставки від 21.04.2023 року – видатковою накладною № 864 від 21.04.2023 року, товарно-транспортною накладною № 864 від 21.04.2023 року, рахунком на оплату № 829 від 21.04.2023 року;
28. щодо поставки від 01.05.2023 року – видатковою накладною № 931 від 01.05.2023 року, товарно-транспортною накладною № 931 від 01.05.2023 року, рахунком на оплату № 907 від 01.05.2023 року;
29. щодо поставки від 05.05.2023 року – видатковою накладною № 978 від 05.05.2023 року, товарно-транспортною накладною № 978 від 05.05.2023 року, рахунком на оплату № 957 від 05.05.2023 року;
30. щодо поставки від 26.05.2023 року – видатковою накладною № 1141 від 26.05.2023 року, товарно-транспортною накладною № 1141 від 26.05.2023 року, рахунком на оплату № 1124 від 26.05.2023 року [Додаток 8 до позову].
Готова продукція від імені Покупця прийнята його уповноваженим представником Юшиновим С.М. на підставі відповідних довіреностей на отримання ТМЦ від постачальника, а саме довіреностей № 77 від 27.10.2021 року; № 80 від 18.11.2021 року; № 87 від 03.12.2021 року; № 92 від 10.12.2021 року; № 100 від 24.12.2021 року; № 2 від 12.01.2022 року; № 3 від 01.02.2022 року; № 3 від 22.03.2023 року; № 6 від 06.04.2023 року; № 7 від 21.04.2023 року; № 8 від 01.05.2023 року; № 9 від 26.05.2023 року.
Крім того, Позивачем як Постачальником були складені та зареєстровані податкові накладні за кожною поставкою. 
Позивач зазначає, що жодних зауважень щодо кількості, якості, комплектності Готової продукції на жодному з етапів господарських взаємовідносин від Покупця не надходило.
Також позивачем вказано, що упродовж всієї співпраці ПрАТ "Люботинський завод "Продтовари" здійснювало оплату за товар за договором поставки у цілому, а саме шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок позивача (Постачальника) в якості оплати за Готову продукцію за Договором № 1/01/16, без зазначення в полі "Призначення платежу" платіжного доручення (інструкції) про оплату конкретного рахунку. Крім того, при оплаті була відсутня прив`язка суми платежу до вартості конкретної партії поставки, вказаної у первинних документах та зазначеної в рахунку на оплату. З огляду на вищевикладене та з урахуванням, що у платіжних дорученнях (інструкціях) призначення платежу не дозволяло ідентифікувати конкретну поставку, зарахування платежів здійснювалося в порядку черговості (хронології) поставок. Кожна наступна оплата зараховувалася сторонами у погашення заборгованості за попередніми здійсненими поставками, тобто за методом (принципом) FIFO (від англ. first in, first out – перший прийшов, перший вийшов).
Однак, як стверджує позивач, незважаючи на отримання всіх партій Готової продукції без жодних зауважень, третя особа не виконала свої грошові зобов`язання щодо оплати Готової продукції у повному обсязі, починаючи з 27.05.2023 року за Договором № 1/01/16 у ПрАТ "Люботинський завод "Продтовари" існувала грошова заборгованість перед ПрАТ "Поліемос" у розмірі 1 316 175,65 грн. 
Крім того, 31.01.2022 між ПрАТ "Поліемос" (далі - Позивач, Постачальник) та ТОВ «ДІНАС ТОРГ» (далі – Відповідач, Покупець) укладено Договір №7 (далі – Договір №7), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю етикетку (упаковку) (далі – Готова продукція), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Готову продукцію у порядку та строки, визначені цим Договором.
Як повідомляє позивач, сторони належним чином співпрацювали на підставі Договору №7, а саме у період з січня 2022 по червень 2024 року позивач здійснив на користь відповідача 53 поставки на загальну суму 1 980 862,78 грн, що підтверджується відповідними первинними документами, а також даними бухгалтерського обліку позивача, а саме бухгалтерською довідкою № 2 від 16.01.2026.
Позивач зауважує, що відповідач повністю погасив заборгованість за Договором №7. 
У подальшому позивач як Кредитор, відповідач як Новий боржник та третя особа як Первісний боржник уклали 3 договори про переведення боргу (на загальну суму боргу за Договором № 1/01/16 у розмірі 1 316 175,65 грн), а саме:
1. Договір про переведення боргу № 25-01/-1 від 25.01.2024 року (далі – Договір про переведення боргу № 1) про переведення частини боргу за Договором № 1/01/16 у розмірі 129 000,00 грн з Первісного боржника на Нового боржника.
Новий боржник зобов`язався сплатити борг до 26.01.2024 року, або Кредитор переводить у рахунок погашення боргу згідно з п. 2 Договору про переведення боргу попередню оплату, сплачену Новим боржником за Договором №7 від 31.01.2022. Кредитор не заперечував проти зміни боржника за Договором №1/01/16 та надав свою згоду на переведення боргу. Новий боржник підтвердив, що йому передана вся необхідна інформація (копії документів), пов`язана з Договором №1/01/16. Новий боржник набув всі права кредитора за Договором №1/01/16 після виконання ним зобов`язань за Договором про переведення боргу.
2. Договір про переведення боргу № 04-03/-2 від 04.03.2024 року (далі – Договір про переведення боргу № 2) про переведення частини боргу за Договором №1/01/16 у розмірі 51 325,00 грн з Первісного боржника на Нового боржника.
Новий боржник зобов`язався сплатити борг до 05.03.2024 року, або Кредитор переводить у рахунок погашення боргу згідно з п. 2 Договору про переведення боргу попередню оплату, сплачену Новим боржником за Договором №7 від 31.01.2022. Кредитор не заперечував проти зміни боржника за Договором №1/01/16 та надав свою згоду на переведення боргу. Новий боржник підтвердив, що йому передана вся необхідна інформація (копії документів), пов`язана з Договором №1/01/16. Новий боржник набув всі права кредитора за Договором №1/01/16 після виконання ним зобов`язань за Договором про переведення боргу.
3. Договір про переведення боргу № 19-04/-3 від 19.04.2024 року (далі – Договір про переведення боргу № 3) про переведення решти боргу за Договором №1/01/16 у розмірі 1 135 850,65 грн з Первісного боржника на Нового боржника.
Новий боржник зобов`язався сплатити борг до 31.12.2024 року, або Кредитор переводить у рахунок погашення боргу згідно з п. 2 Договору про переведення боргу попередню оплату, сплачену Новим боржником за Договором №7 від 31.01.2022. Кредитор не заперечував проти зміни боржника за Договором №1/01/16 та надав свою згоду на переведення боргу. Новий боржник підтвердив, що йому передана вся необхідна інформація (копії документів), пов`язана з Договором №1/01/16. Новий боржник набув всі права кредитора за Договором №1/01/16 після виконання ним зобов`язань за Договором про переведення боргу.
На виконання укладеного Договорів про переведення боргу Новий боржник частково виконав зобов`язання, сплативши на користь Кредитора дев`ятьма платежами частину боргу у розмірі 483 020,95 грн, що підтверджується платіжними інструкціями кредитового переказу коштів № 171 від 19.04.2024, № 173 від 23.04.2024, № 180 від 03.05.2024, № 184 від 10.05.2024, № 187 від 24.05.2024, № 198 від 07.06.2024, № 207 від 14.06.2024, № 213 від 21.06.2024, № 215 від 28.06.2024.
Після укладення Договорів про переведення боргу позивач продовжував здійснювати поставки на користь відповідача за Договором №7. Надалі платежі від відповідача зараховувалися в оплату за поставлені партії товару за Договором №7, а також у погашення заборгованості за Договорами про переведення боргу (за принципом FIFO).
Оскільки до 31.12.2024 року відповідач не погасив заборгованість, позивач здійснив переведення передоплати та подальших оплат у рахунок погашення боргу згідно з п. 3 Договору про переведення боргу № 3.
Позивач стверджує, що залишок консолідованої заборгованості відповідача, що виникла з Договору №7 та Договорів про переведення боргу, становить 1 003 787,76 грн.
У зв`язку з неналежними виконанням відповідачем зобов`язань позивачем також нараховано та заявлено до стягнення 149 468,12 грн пені, 77 734,16 грн інфляційних втрат, 30 691,15 грн 3% річних.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Зі змісту ст. 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинний у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України).
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).
Частиною 2 та ч. 3 ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено право сторін врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Судом встановлено, що 11.01.2016 між ПрАТ «ПОЛІЕМОС» та ПрАТ «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» укладено Договір № 1/01/16, відповідно до п. 1.1 - 1.2 якого Постачальник на підставі заявки, надісланої Покупцем, та погоджених обома Сторонами специфікацій зобов`язується поставляти Покупцю етикетку (упаковку) (далі – Готова продукція), а Покупець приймає на себе зобов`язання, окрім іншого, прийняти Готову продукцію та оплатити Готову продукцію у порядку, передбаченому цим Договором.
Крім того, 31.01.2022 між ПрАТ "Поліемос" та ТОВ «ДІНАС ТОРГ» укладено Договір №7, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю етикетку (упаковку) (далі – Готова продукція), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Готову продукцію у порядку та строки, визначені цим Договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплачує за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо інший строк оплати не встановлений договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст. 521 ЦК України правочин щодо заміни боржника у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, з якого виникло відповідне зобов`язання, якщо інше не встановлено законом.
Спірні правовідносини за своєю правовою природою є відносинами поставки товару, що виникли з Договору № 1/01/16 від 11.01.2016 та Договору №7 від 31.01.2022 та регулюються положеннями ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України. Разом з тим, у подальшому між ПрАТ «ПОЛІЕМОС» (Кредитор), ПрАТ «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» (Первісний боржник) та ТОВ «ДІНАС ТОРГ» укладено Договір про переведення боргу № 25-01/-1 від 25.01.2024 року про переведення частини боргу за Договором № 1/01/16 у розмірі 129 000,00 грн з Первісного боржника на Нового боржника, Договір про переведення боргу № 04-03/-2 від 04.03.2024 року про переведення частини боргу за Договором №1/01/16 у розмірі 51 325,00 грн з Первісного боржника на Нового боржника, Договір про переведення боргу № 19-04/-3 від 19.04.2024 року про переведення решти боргу за Договором №1/01/16 у розмірі 1 135 850,65 грн з Первісного боржника на Нового боржника, які відповідають приписам статей 520, 521 ЦК України. Договори про переведення боргу є тристоронніми та підписані кредитором, що підтверджує надання згоди на заміну боржника у зобов`язанні, передбаченої статтею 520 ЦК України.
Судом встановлено, що позивач виконав свій обов`язок з поставки товару, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, а ПрАТ «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» (Первісний боржник) прийняв товар без зауважень щодо його кількості та якості, водночас оплатив товар частково, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 1 316 175,65 грн, належних доказів її погашення матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом також встановлено, що позивач як Кредитор, відповідач як Новий боржник та третя особа як Первісний боржник уклали 3 договори про переведення боргу (на загальну суму боргу за Договором № 1/01/16 у розмірі 1 316 175,65 грн), відповідно до яких відповідач зобов`язався виплатити позивачу 129 000,00 грн боргу до 26.01.2024 року, 51 325,00 грн боргу до 05.03.2024 року, 1 135 850,65 грн боргу до 31.12.2024 року. Разом з тим, в погоджений Договором про переведення боргу № 19-04/-3 від 19.04.2024 року строк відповідачем не здійснено сплату заборгованості.
Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 1 003 787,76 грн є обґрунтованою. 
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 77 734,16 грн інфляційних втрат та 30 691,15 грн 3% річних суд зазначає таке. 
Частиною 1 ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу ст. 625 ЦК України, право на звернення з позовними вимогами про стягнення коштів на підставі ч. 2 зазначеної статті виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах: від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. 
Оскільки відповідачем прострочено сплату зобов`язання первісного боржника перед кредитором на умовах Договору про переведення боргу в строк, узгоджений сторонами у договорі, суд погоджується з доводами позивача про нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України.
Судом досліджено здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що останній здійснено арифметично вірно, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 77 734,16 грн інфляційних втрат та 30 691,15 грн 3% річних підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення 149 468,12 грн пені суд звертає увагу на наступне. 
Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 5.4 Договору № 1/01/16у разі порушення термінів постачання або оплати Готової продукції винна Сторона сплачує іншій Стороні пеню у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.
Згідно із частиною другою статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Отже, штрафною є така санкція, що передусім спрямована на спонукання особи утриматися від порушення вимог закону чи умов договору під загрозою майнової кари (висновок, викладений Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.11.2024 у справі №904/1553/23).
Перевіривши період нарахування та відповідні розрахунки пені, суд дійшов висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 149 468,12 грн є правомірними та підлягають задоволенню.
У частині 3 статті 2 Господарського процесуального України передбачено, що одним з основних принципів господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Крім того, при прийнятті рішення суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд також спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», де Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 20, 42, 73, 74, 76-79, 80, 86, 123, 126, 129, 238-242 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІНАС ТОРГ» (62433, Харківська обл., Харківський р-н, м. Люботин, вул. Мельнична, буд. 32, код ЄДРПОУ 44559691) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОЛІЕМОС» (62458, Харківська обл., Харківський р-н, смт Покотилівка, вул. Жихарська, буд. 88, код ЄДРПОУ 31632688) грошову заборгованість у розмірі 1 261 681,19 грн (з яких: 1 003 787,76 грн - основна сума боргу, 149 468,12 грн - пеня, 77 734,16 грн - інфляційні втрати, 30 691,15 грн - 3% річних), а також судовий збір у розмірі 18 925,22 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Поліемос" (62458, Харківська обл., Харківський р-н, смт Покотилівка, вул. Жихарська, буд. 88, код ЄДРПОУ 31632688).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дінас Торг" (62433, Харківська обл., Харківський р-н, м. Люботин, вул. Мельнична, буд. 32, код ЄДРПОУ 44559691).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «ЛЮБОТИНСЬКИЙ ЗАВОД «ПРОДТОВАРИ» (65009, м. Одеса, б. Французький, буд. 60-Д, оф. 702, код ЄДРПОУ 24486154).

Повне рішення складено "24" квітня 2026 р. 

Суддя		О.О. Присяжнюк