Справа № 307/1839/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єрмак Олег Віталійович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, повний текст якого складено 14 лютого 2025 року, ухвалене головуючим суддею Бряник М.М., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: органу опіки і піклування Дубівської селищної ради Тячівського району, виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про позбавлення батьківських прав
встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до сулу із позовом до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: органу опіки і піклування Дубівської селищної ради Тячівського району, виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про позбавлення батьківських прав.
Позов мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії  НОМЕР_1 ,  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьками дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
20.05.2021 рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Стверджує, що ще під час розгляду даної справи у суді ОСОБА_2 перестала приділяти дитині належну увагу. Одразу після розірвання шлюбу ОСОБА_1 , забрав дитину та виїхав з нею на постійне місце проживання до Київської області. Причини такого рішення полягають у тому, що відповідач систематично не цікавилась питаннями виховання доньки, часто йшла з дому, залишаючи дітей наодинці. Забувала приготувати їсти, додому поверталася після опівночі. За час спільного проживання з відповідачем, ОСОБА_4 була відверто занехаяна, втратила звичку щоранку розчісуватися, погано вчилась у школі. Позивач, працюючи в Києві, був позбавлений можливості регулярно навідувати дітей, але зрозумівши, що з відповідачкою діти лишилися фактично без догляду, був змушений забрати доньку до себе в Київ. Станом на сьогодні позивач ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що відповідачка станом на сьогодні життям доньки не цікавиться, не бере участь у її утриманні та вихованні. Відповідачку не знають в школі, оскільки вона не бере жодної участі у шкільному та позакласному житті дитини. Питання з лікуванням доньки також одноособово вирішується позивачем. Позивач намагався вплинути на відповідачку про необхідність зміни свого ставлення до виховання доньки, однак через перебування останньої за кордоном це виявилось неможливим. Відповідачка свідомо обрала спосіб життя, в якому доньці немає місця, немає обов’язку щодо виховання та забезпечення дитини. При цьому, між відповідачкою та донькою втрачено психоемоційний зв’язок, втрата зв’язку відбулася внаслідок безвідповідального ставлення матері до виконання свого батьківського обов’язку щодо виховання доньки та спілкування з нею. 
Враховуючи наведене ОСОБА_1 просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд мотивував своє рішення тим, що позивач не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , батьківських прав та не надав беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.

Не погоджуючись із рішенням  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єрмак О.В., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи, таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що встановленим є факт ухилення матері від забезпечення благополуччя дитини в безпечній країні за кордоном.
У висновку органу опіки та піклування зазначається, що матір любить свою доньку та спілкується з нею, однак доказів цього в матеріалах справи немає.
У випадку мобілізації позивача, дитина не зможе самостійно виїхати до Закарпаття через малий вік, а бабуся не зможе приїхати до Броварів через похилий вік. Відповідні органи змушені будуть відправити дівчинку до дитячого будинку для забезпечення опіки та піклування у зв`язку з відсутністю рідних в Київській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 09.08.2012 виконкомом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області України, сторони являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12).
З відповіді на запит №02-35/31 від 04.03.2024 начальника служби у справах дітей Дубівської селищної ради М.Ребар вбачається, що за результатами з`ясування обставин та вжиття заходів щодо проведення бесіди з ОСОБА_2 встановлено, що остання перебуває за кордоном на заробітках, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідала (а.с.13).
З довідки №01/24 від 15.01.2024 виданої ОСОБА_5 вбачається, що дитина на прийомі у лікаря була з батьком ОСОБА_1 (а.с.14).
З довідки №1 та №2 від 13.01.2024 виданої спілкою Садівницьких товариств масиву «Богданівський» вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно є членом ОК СТ «Медик» та постійно проживають в АДРЕСА_1 (а.с.15).
Заочним рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 20 травня 2021 року у цивільній справі №307/743/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шлюб між сторонами, розірвано. (а.с.17-19).
З повідомлення голови Броварської районної військової адміністрації Київської області №1785/01-12 від 05.03.2024 року вбачається, що до Служби у справах дітей та сім`ї Броварської РДА не надходило звернень ОСОБА_2 з приводу перешкоджання їй у вихованні батьківських обов`язків стосовно її доньки ОСОБА_3 (а.с.20).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 16.07.2024 №374, орган опіки та піклування прийшов до висновку про надання згоди на позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 .
Зі змісту вказаного висновку випливає, що 26.06.2024 спеціалістом Служби було проведено бесіду з ОСОБА_1 в ході якої останній повідомив, що він є батьком малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 матір’ю є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Донька проживала разом з матір’ю в АДРЕСА_2 , в будинку який він побудував. Він проживав окремо, оскільки працював у Київській області. Згодом від сусідів почали надходити скарги, що дружина не приділяє уваги доньці, не забезпечує її харчуванням, одягом. Донька до школи ходила голодна, в брудному одязі. Тому близько трьох років тому він забрав ОСОБА_4 до себе. Дружина проти цього не заперечувала. Він влаштував доньку до школи, забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, необхідними речами. У травні 2021 року вони з дружиною розлучилися. Вона на даний час проживає в Чехії. Життям ОСОБА_4 , її здоров’ям, навчанням не цікавиться, не телефонує щоб просто поспілкуватися, не надає матеріальної допомоги. Вона ухиляється від виконання батьківських обов’язків, тому він звернувся до суду з позовом про позбавлення матері батьківських прав.
26.06.2024 спеціалістом Служби було проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дитина охоче йшла на контакт та відверто відповідала на питання. У ході бесіди дівчинка повідомила, що її звати ОСОБА_4 . Розповіла, що раніше проживала з мамою в АДРЕСА_2 . Тато проживав окремо. Мама не цікавилася її навчанням, друзями, життям, вони не спілкувалися, кожен був сам по собі. Мама їй не готувала їсти, не купувала одяг. До школи вона ходила брудна, в брудному одязі. Потім тато приїхав та забрав її. З татом жити їм добре. Він її не ображає, дбає про неї, забезпечує необхідними речами, харчуванням, возить до школи. Перед війною вона їздила до бабусі, ходила відвідувати старшу сестру, яка проживала з мамою. Мама запитала в неї, чому вона приїхала, та сказала, щоб вона жила з татом. Мама їй не дзвонить, не приїжджає, щоб побачитись, та вона й не має бажання з нею бачитися. Надалі бажає проживати з татом. Знає, що тато вирішує питання позбавлення батьківських прав мами і вона це підтримує. Спеціалістом Служби було роз’яснено малолітній про наслідки позбавлення батьківських прав її матері ОСОБА_2 .
З листа Служби у справах дітей Дубівської селищної ради від 01.07.2024 №02-35/134 вбачається, що працівники служби у справах дітей Дубівської селищної ради та фахівець центру надання соціальних послуг Дубівської селищної ради виїхали по місцю проживання матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , а також за зареєстрованим місце проживання: АДРЕСА_3 , для з’ясування обставин та вжиття відповідних заходів. При обстеженні умов проживання з’ясовано, що мати дитини ОСОБА_2 знаходиться за кордоном на заробітках.
Зі слів сусідів та бабусі ОСОБА_6 її дочка змушена була виїхати за кордон на заробітки, так як в селищі немає роботи, яка могла б достатньо забезпечити її потреби та дітей. Стверджує, що дочка дуже любить дитину, яка їй приходиться онучкою, намагається дбати про неї, в телефонному режимі постійно з нею спілкується. Вітає дитину з днем народження та іншими святами, по мірі можливості надсилає подарунки. Влітку на канікули онучка ОСОБА_4 приїжджала до них на відпочинок, протягом трьох місяців вони дбали про неї. 15.07.2024 спеціалістом Служби, за допомогою застосунку «VIBER», проведено бесіду з матір’ю ОСОБА_2 . Остання повідомила, що на даний час проживає та працює в Чехії. Повертатись в Україну не планує, оскільки там війна. Не знає чому ОСОБА_1 вирішив позбавити і батьківських прав, оскільки доньку ОСОБА_7 вона любить, телефонує їй, цікавиться її життям. Дитина щороку приїздить до бабусі, де гостює тривалий час. Вважає, що дитині потрібні і мати і батько, а тому заперечує проти позбавлення її батьківських прав. На запитання спеціаліста, про можливість забрати дитину на виховання до себе, відповіла, що в Києві триває війна, тому вона не може приїхати. Грошей дитині не перераховує, оскільки заробляє мало.
Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та інтересів дитини, відповідно до протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 16.07.2024 № 16, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв?язку з ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов’язків (а.с. 84-89).
З матеріалів наданих третьою особою виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Тячівського району Закарпатської області до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 16.07.2024 №374 вбачається наступне.
З довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, №4429 від 24.06.2024 виданої лікарем ОСОБА_8 вбачається, що за результатами огляду ОСОБА_1 , психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання опіки та піклування відсутні (а.с.90).
З характеристик виданих директором Броварського ліцею №8 Холодний А.В. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 постійно займається вихованням, завжди цікавиться навчанням доньки, а ОСОБА_4 за роки навчання зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою ученицею, врівноважена, наполеглива, працездатна (а.с.91-97).
З характеристики та довідки №ПБК00000001 від 20.06.2024 виданої ТОВ "Проектно-будівельна компанія "Про100" ОСОБА_1 , вбачається, що з 22.07.2022 працює в ТОВ "Проектно-будівельна компанія "Прор100" на посаді майстра будівельних та монтажних робіт будівельної дільниці, за час роботи зарекомендував себе як надійний, сумлінний та кваліфікований спеціаліст та отримав дохід у період з 01.12.2023 по 31.05.2024 в розмірі 40 026,71 (а.с.92, 93).
З довідки №1 та №2 від 13.01.2024 виданої спілкою Садівницьких товариств масиву «Богданівський» вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно є членом ОК СТ «Медик» та постійно проживають в АДРЕСА_1 (а.с.94).
З довідки №01/24 від 15.01.2024 виданої ОСОБА_5 вбачається, що дитина на прийомі у лікаря була з батьком ОСОБА_1 (а.с.95).
З довідки №403 від 27.06.2024 виданої директором Броварського ліцею №8 А.Холодний вбачається, що ОСОБА_3 навчається в 7-Є класі Броварського ліцею №8 (а.с.96).
З акта обстеження умов проживання №175 від 26.06.2024 складеного спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Великодимерської сільської ради вбачається, що умови проживання задовільні, в будинку чисто та просторо. ОСОБА_1 пояснив, що колишня дружина ОСОБА_2 не приймала участі у вихованні доньки, тому близько 3-х років забрав доньку до себе, мати з того часу донькою не цікавиться, не забезпечує матеріально, ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с.98).
У довідці № 377 від 27.06.2024 та висновку оцінки потреб сім`ї виданих начальником управлінням соціального захисту населення Великодимерської селищної ради М.Рогова вказано, що ОСОБА_1 під соціальним супроводом не перебуває (а.с.99-102).
Згідно довідки №02-35/15 від 26.06.2024 виданої в.о. директора Центру надання соціальних послуг Дубівської селищної ради вбачається, що за результатом візиту за місцем проживання ОСОБА_2 , така була відсутня, і за словами сусідів не проживає за вказаною адресою. (а.с.103).
З листа №02-35/134 від 01.07.2024 начальника служби у справах дітей Дубівської селищної ради М.Ребар вбачається, що працівниками служби у справах дітей Дубівської селищної ради при обстеженні умов проживання ОСОБА_2 з`ясовано, що така знаходиться за кордоном на заробітках. Зі слів сусідів та бабусі ОСОБА_9 ОСОБА_10 змушена була виїхати за кордон на заробітки, так як в селищі немає роботи, яка б могла достатньо забезпечити її та дітей потреби (а.с.104).
З акта обстеження умов проживання складеного начальником служби у справах дітей ОСОБА_11 та головним спеціалістом служби у справах дітей М.В.Лиспух вбачається, що з ОСОБА_2 не вдалося поспілкуватися в телефонному режимі, так як на зв`язок з працівниками служби не виходила, на телефонні дзвінки не відповідала, тому з`ясувати її думку щодо позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_7 не вдалося (а.с.105).
З довідки №1568 від 01.07.2024 виданої виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області вбачається, що ОСОБА_2 має наступний склад сім`ї: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.106).
Згідно характеристики від 01.07.2024 виданої виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області ОСОБА_2 є сезонною робітницею, в громадських місцях дисциплінована, до правопорушень не схильна, шкідливих звичок немає, за час проживання в селищі зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг на її поведінку не надходило (а.с.107).
Суд першої інстанції вважав за недоцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З таким висновком суду, колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини – дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та / або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
В оцінці обставин справи суд має виходити з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23) за таких самих правовідносин Верховний Суд застосував системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та враховуючи, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, виснував, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться дитиною, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини.

Наполягаючи на позбавленні відповідачки батьківських прав, ОСОБА_1 не вказав, у чому ж полягає доцільність і необхідність такого рішення для доньки, яким чином позбавлення батьківських прав матері сприятиме захисту інтересів доньки. Крім того, спеціалістом Служби, за допомогою застосунку «VIBER», проведено бесіду з матір’ю ОСОБА_2 . Остання повідомила, що на даний час проживає та працює в Чехії. Повертатись в Україну не планує, оскільки там війна. Не знає чому ОСОБА_1 вирішив позбавити її батьківських прав, оскільки доньку ОСОБА_7 вона любить, телефонує їй, цікавиться її життям. Дитина щороку приїздить до бабусі, де гостює тривалий час. Вважає, що дитині потрібні і мати і батько, а тому заперечує проти позбавлення її батьківських прав.
Також слід зазначити, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення спорідненості матері з донькою, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Враховуючи, що позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне (свідоме) ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Такий висновок відповідатиме якнайкращим інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 з огляду на необхідність забезпечення її прав на спілкування та збереження зав`язків з обома батьками.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. 
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне виходячи з інтересів дитини попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення щодо прийняття участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення суду, якщо визнає за необхідне, що резолютивна частина судового рішення підлягає доповненню певними вимогами (частина 4 статті 376 ЦПК України). 
Виходячи з цього, колегія суддів вважає за доцільне доповнити резолютивну частину рішення суду твердженням стосовно вимоги про зобов`язання відповідачки змінити своє ставлення щодо належного виконання батьківських обов`язків.
Зважуючи на викладене та керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд
ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єрмак Олег Віталійович, залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, залишити без змін.
Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: невідомо, адреса проживання: АДРЕСА_4 про необхідність змінити своє ставлення щодо прийняття участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , поклавши на орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.
Головуючий: 

Судді: