ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року		Справа №460/4251/24 пров. №А/857/18472/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року (суддя Поліщук О.В., м.Рівне, повний текст складено 04 квітня 2025 року), -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУПФ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУПФ-1), в якому просила:
визнати протиправним рішення ГУПФ від 22.03.2024 № 172650008459 про відмову у призначенні пенсії позивачу у відповідності до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Рішення, Закон №796-XII);
зобов`язати ГУПФ-1 призначити позивачу пенсію у відповідності до вимог статті 55 Закону №796-XII, зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 15.03.2024.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення ГУПФ. Зобов`язано ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в даному судовому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що представленими позивачем документами підтверджується строк його проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 - 03 роки 04 місяці 04 дні. При цьому, долученими до заяви позивача документами не підтверджено, що факт проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986, у зв`язку з чим початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки відносно позивача не застосовується. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
У зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_2 , (головуючий суддя у цій справі), згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026, справа №460/4521/24 передана на розгляд головуючого судді Качмара В.Я.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що загальний документально підтверджений період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.2015 (у зв`язку з набранням чинності змін до Закон України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-XII зону посиленого радіоекологічного контролю з вказаної дати було виключено з переліку зон, що зазнали радіаційного забруднення) становить понад 25 років, а тому позивач також набув право на зниження пенсійного віку на максимальну величину - 5 років.
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
15.03.2024 (в межах одного місяця до досягнення віку 55 років) позивач звернулася до ГУПФ-1 із заявою про переведення на пенсію за віком за нормами статті 55 Закону №796-XII.
На підставі пункту 4.2 розділу IV «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про переведення на інший вид пенсії від 15.03.2024 направлено для розгляду до ГУПФ.
22.03.2024 ГУПФ прийнято Рішення № 172650008459, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Так, за наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів пенсійним органом встановлено, що період його проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 03 роки 04 місяці 04 дні, замість законодавчо визначеного строку не менше чотирьох років. Відтак, право на зниження пенсійного віку позивач не набула.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, пункт 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII містить примітку, згідно з якою початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом чотирьох років до 01.01.1993.
Водночас, початкова величина зменшення пенсійного віку (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому, максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 5 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на максимальну величину без застосування початкової величини (передбаченої приміткою до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII) висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).
Як уже вказано вище, зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ здійснюється з урахуванням двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період;
2) проживання щонайменше 4 роки станом на 01.01.1993 є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 щонайменше 4 років.
Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 07.02.2024 № 45/09-13-09, ОСОБА_1 проживала у місті Сарни Сарненського району Рівненської області з 19.10.1989 по 16.12.1992, з 20.02.1993 по 22.07.2002 та з 09.10.2022 по даний час.
Місто Сарни Сарненського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Так дійсно, довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 07.02.2024 № 45/09-13-09 підтверджено період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 протягом 03 років 01 місяця 27 днів (з 19.10.1989 по 16.12.1992).
Проте, як зауважує відповідач, позивач у період з 01.09.1984 по 26.07.1987 навчалася у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 (Брестська область, Республіка Білорусь), а з 27.07.1987 по 10.05.1989 - працювала у прядильному цеху Пінського виробничого прядильно-трикотажного об`єднання імені 60-річчя Великого Жовтня (Брестська область, Республіка Білорусь), що, на його думку, нівелює факт проживання (роботи) позивача протягом вказаних періодів на території зони посиленого радіоекологічного контролю.
Проте, необхідно зазначити, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є приналежність особи до потерпілих від наслідків Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи) на території зони, що зазнала радіоактивного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17.
Крім того, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості.
Згідно з записом № 1 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 (дата заповнення 27.07.1987), у період з 01.09.1984 по 26.07.1987 остання навчався у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 (Брестська область, Республіка Білорусь).
У позовній заяві позивач вказує, що протягом навчання у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 він проживала у місті Сарни Рівненської області під час вихідних та святкових днів, днів літніх та зимових канікул, періодів лікування та проходження медичних оглядів.
Так, у матеріалах судової справи наявні аркуші медичної картки позивача, згідно з якими у період з 31.01.1987 по 07.02.1987 вона перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділені Центральної районної лікарні (м. Сарни). Також, у медичній картці позивача містять записи про отримання медичних послуг (проходження рентгенкабінету, замірів температури тіла, артеріального тиску, зросту та ваги тіла, тощо) у Поліклініці міста Сарни Рівненської області 10.11.1986, 20.01.1987, 16.11.1987 та 14.03.1988.
Разом з тим, будь-яких інших доказів на підтвердження того, що протягом навчання у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 позивач під час вихідних та святкових днів, днів літніх та зимових канікул, періодів лікування та проходження медичних оглядів проживала у місті Сарни Рівненської області матеріали судової справи не містять.
Відтак, документально підтверджений період проживання позивача у місті Сарни Рівненської області протягом навчання у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 становить 12 днів (з 31.01.1987 по 07.02.1987, 10.11.1986, 20.01.1987, 16.11.1987 та 14.03.1988).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.03.1988 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила донку ОСОБА_3 в місті Сарни Рівненської області.
Також, в матеріалах судової справи наявні копії аркушів з медичної картки доньки позивача - ОСОБА_4 , на підставі яких суд встановив наступні обставини:
медична картка містить два записи про проведення дородового патронажу матері, однак дати їх проведення такі записи не містить;
місце народження дитини - місто Сарни Рівненської області;
з моменту народження дитина спостерігалася у Центральної районної лікарні (м. Сарни);
адреса місця проживання дитини - АДРЕСА_1 ;
медична картка містить 64 записи про спостереження стану дитини за період з 07.03.1988 по 03.01.1990 (інтервал між записами не перевищує двох тижнів), які містять посилання на проведення з матір`ю бесід щодо здійснення догляду за новонародженою дитиною, а також надання матір`ю інформації щодо стану здоров`я дитини.
Аналіз записів у медичній книжці доньки позивача свідчить на користь того, що вони постійно відвідували Центральну районну лікарню (м. Сарни), зокрема у період з 07.03.1988 по 03.01.1990, а відтак постійно проживали у місті Сарни Рівненської області у вказаний період.
Таким чином, документально підтверджений період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить понад чотири роки, в т.ч.:
12 днів (з 31.01.1987 по 07.02.1987, 10.11.1986, 20.01.1987, 16.11.1987 та 14.03.1988 – період проживання підтверджено записами в медичній картці позивача);
01 рік 02 місяці 11 днів (з 07.03.1988 по 18.10.1989 – період проживання підтверджено записами в медичній картці доньки позивача);
03 роки 01 місяць 27 днів (з 19.10.1989 по 16.12.1992 – період проживання підтверджено довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 07.02.2024 № 45/09-13-09).
При цьому, загальний документально підтверджений період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.2015 (у зв`язку з набранням чинності змін до Закон України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-XII зону посиленого радіоекологічного контролю з вказаної дати було виключено з переліку зон, що зазнали радіаційного забруднення) становить понад 25 років, а тому позивач також набув право на зниження пенсійного віку на максимальну величину - 5 років.
Водночас, для набуття права на застосування максимальної величини зниження пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII набуття права на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (тобто, проживання (робота) у відповідній зоні радіаційного забруднення з моменту аварії (26.04.19686) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період) не є обов`язковим, про що зазначав Верховний Суд у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22.
Одночасно, обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах згідно зі статтею 55 Закону 796-XII також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Також, згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
В силу вимог абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII позивач має право на зменшення на 5 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.
Тобто, для призначення пенсії умовах статті 55 Закону № 796-XII позивач має мати страховий стаж в розмірі не менше 26 років.
Згідно зі спірним Рішенням, наданими документами підтверджено страховий стаж позивача на рівні 36 років 06 місяці 21 день.
Відтак, враховуючи, що в ході розгляду справи встановлено наявність документально підтверджених відомостей про проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом періоду що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років, а також наявність у неї понад 26 років стажу, тому в даному випадку є правильними висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позову шляхом: визнання протиправним та скасування Рішення, а також зобов`язання ГУПФ повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 15.03.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська