УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №278/2603/25 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А.М. 
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 278/2603/25
за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дешка В`ячеслава Олександровича на рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М. у селищі Хорошів,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі Товариство, Позивач, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача 26 839,00 грн заборгованості за Кредитним договором № 16298-05/2023 від 11 травня 2023 року, 2 422,40 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Позов мотивувався тим, що 11 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16298-05/2023. 
Згідно умов цього Договору їй було надано фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалась повернути кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору.
Відповідачка зобов`язання за кредитом виконала не належним чином, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в сумі 26 839,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн; заборгованість за відсотками - 20 939,00 грн; заборгованість за штрафом - 0 грн.
03 липня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» уклали Договір факторингу № 3072023, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, у тому числі до ОСОБА_1 .
Представник позивача зазначав, що 29 січня 2024 року ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 29012024.
Відповідно до умов цього Договору та статті 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Стар Файненс Груп», в тому числі і до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 16298-05/2023 від 11 травня 2023 року.
Враховуючи, що заборгованість відповідачкою по кредитному договору не погашена, просив стягнути її в судовому порядку.
Крім того, представник у позові зазначав, що попередній розрахунок суми судових витрат, які понесло ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», становить 2422,40 грн - сплата судового збору та 7 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Хорошівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто заборгованість за кредитним договором № 16298-05/2023 від 11 травня 2023 року у розмірі 26839,00 грн, 2422 грн - судового збору та 4 000 грн - витрат на правничу допомогу.
У поданій апеляційній скарзі, представник відповідачки - адвокат Дешко В.О. просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що Відповідачка заперечує щодо здійснення підписання вищевказаного Договору, а також нею не було здійснено входження до будь якого додатку за допомогою, якого її було ідентифіковано та вона надала таким чином свою згоду на отримання й відправлення одноразового ідентифікатора.
Вказує, що встановити дійсність таких фінансових операцій неможливо, оскільки Позивачем не надано жодного підтвердження щодо отримання Відповідачкою грошових коштів в сумі 5900,00 грн.
Представник також зазначає, що у матеріалах справи відсутні копії первинних документів, на підставі яких суд може дослідити обсяг виданих кредитних коштів, а також погашення кредиту та сплату процентів по кредиту, а також відсутня виписка з рахунку, що є підтвердженням видачі кредиту в сумі 5900,00 грн від Кредитодавця - ТОВ «ФК «Інвеструм».
Звертає увагу, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», так як останнє є неналежним позивачем.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У поданому відзиві представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, - залишити без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, мотивуючи таким.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм»та  ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 16298-05/2023, відповідно до умов якого Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5900,00 грн на умовах визначених договором, строк кредитування 360 днів, процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту (том 1 а.с.14 зворот-19).
Даний договір підписано електронним підписом  ОСОБА_1 , який відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачкою умов кредитування (а.с.18 зворот).
На підтвердження укладення кредитного договору представником Товариства до позовної заяви додано копії заявки-анкети Клієнта на отримання кредиту в ТОВ «ФК «Інвеструм», кредитного договору № 16298-05/2023 року та графіку платежів до кредитного договору, які підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 (том 1 а.с.13 зворот-14, 20).
Згідно довідки ТОВ «Інвеструм Груп» про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 16298-05/2023 від 11 травня 2023 року, ідентифікований ТОВ «ФК «Інвеструм». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора - W2975) відправлено 11 травня 2023 року на тел.:НОМЕР_5 (том 1 а.с.26).
На підтвердження виконання ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором, надано довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_250416092359 від 16 квітня 2025 року про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 11 травня 2023 року 13:50 в сумі 5900,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 236424085 (том 1 а.с.27).
Зазначені обставини також підтверджуються наданою АТ КБ «ПриватБанк» інформацією від 17 липня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250714/52253-БТ, з якої встановлено, що картка НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та на яку 11 травня 2023 року здійснено переказ в сумі 5900,00 грн (том 1 а.с.83).
03 липня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» уклали Договір факторингу № 3072023, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, у тому числі до ОСОБА_1 (том 1 а.с.27 зворот-29).
29 січня 2024 року ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 29012024.
Згідно умов цього правочину ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Стар Файненс Груп», в тому числі і до  ОСОБА_1 за кредитним договором № 16298-05/2023 від 11 травня 2023 року (том 1 а.с.30 зворот-35).
Згідно копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року від ТОВ «Стар Файненс Груп» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до  ОСОБА_1 на загальну суму 26 839,00 грн, з яких сума основного боргу за кредитом - 5900,00 грн; сума заборгованості по відсотках - 20 939,00 грн (том 1 а.с.35 зворот).
Дані обставини підтверджуються копією акту приймання-передачі письмового та електронного Реєстру боржників від 29 січня 2024 року до договору факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року (том 1 а.с.36).
Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК України).
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
У статті 516 та частині 2 статті 517 ЦК України визначено, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Дане узгоджується з висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15.
Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Отже, з наведено вище вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшли всі права кредитора за договором №0 2067-07/2023 від 20 липня 2023 року.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається із матеріалів справи, що ТОВ «ФК «Інвеструм»свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 5900,00 грн, що підтверджено копією Листа за вих. № 2919_250416092359 від 16 квітня 2025 року, з якого вбачається, що 11 травня 2023 року о 13:50:17 кошти в сумі 5900,00 грн були перераховані на карту НОМЕР_4 (том 1 а.с.27).
Правильність нарахувань розміру заборгованості відповідачем на час розгляду справи не спростована.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Будь-яких належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог відповідачка не надала і таких не встановлено судом.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дешка В`ячеслава Олександровича залишити без задоволення, а на рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді