Справа № 740/1878/25 
Провадження № 2/740/67/26 

Р І Ш Е Н Н Я
з а о ч н е
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Дударця Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Каленіченко Т.О.,
представника позивача адвоката Кіфік О.М.,
представника третьої особи – служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області - Парубець М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – служба у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа – служба у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області.
Позов мотивований тим, що від спільних стосунків з відповідачем, з якою проживали разом з листопада 2021 року до березня 2023 року, мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач самостійно займається вихованням, утриманням та доглядом дитини, в повному обсязі та належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує його усім необхідним.
Відповідач, у свою чергу, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки з виховання та утримання сина, якого залишила на батька, не турбується про його стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з ним, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей відповідно до його віку, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя.
Як стверджував позивач, згідно з рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2025 року у справі № 740/4555/24 ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав стосовно старшого сина - ОСОБА_5 , 2018 року народження.
Зазначеним рішенням суду встановлено, що ухвалою суду від 17.01.2024 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до даних Веб-порталу судової влади України та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень стосовно ОСОБА_4 у Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за ч. 2 ст. 307 КК України. 
Також із сайту судової влади вбачається, що відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності стосовно старшого сина ОСОБА_5 , 2018 року народження.
За зверненням позивача до органу опіки та піклування було надано витяг з рішення Ніжинської міської ради як органу опіки і піклування від 01.06.2023 № 207 «Про розгляд матеріалів комісії з питань захисту прав дитини» та визначено постійне місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком. 
За весь цей час, що дитина проживає разом із позивачем, ОСОБА_4 сином не цікавиться, не виходить на зв`язок та грошей на його утримання не дає. 
Вважав, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір’ю, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов’язками. 
Посилаючись на зазначені обставини, з метою захисту інтересів дитини позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . А також вирішити питання судових витрат.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді від 18.04.2025 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та у справі призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 09.06.2025 за результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті.
Судове засідання, призначене на 09:00 год 17.09.2025 відкладено за клопотанням представника відповідача.
Розгляд справи, призначеної на 09:00 год 03.11.2025 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті для ухвалення вироку суду у кримінальному провадженні.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Кіфік О.М. доводи позовної заяви підтримала та просила її задовольнити, пояснивши, що мати дитини – ОСОБА_2 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки щодо сина, якого залишала без нагляду. Відповідач притягувалася до адміністративної та кримінальної відповідальності, а також не заперечує, що витрачає кошти на вживання наркотичних засобів. ОСОБА_2 покинула дитину, яка наразі мешкає з батьками позивача, з якими визначено місце її проживання. 
Представник третьої особи – служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області - Парубець М.О. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що мати дитини зловживає спиртними напоями, за що на неї були складені адміністративні протоколи. Належних умов для проживання дитини не створено. На виклики засідання комісії служби у справах дітей вона не реагує, а коли заявлялася, поводила себе неадекватно. Дитина перебувала на утриманні батька. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що є колишнім чоловіком відповідачки, яка позбавлена батьківських прав щодо їх спільної дитини. ОСОБА_2 вживала алкоголь та наркотичні засоби, часто залишала дитину без нагляду, не забезпечувала та належних умов для проживання не створила. Він звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання їх спільної дитини.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомила, що є матір`ю позивача, який проживав разом із ОСОБА_2 . Відповідач часто залишала місце проживання, а в 3,5 місяці вони забрали дитину. ОСОБА_1 проживав сам із сином, водив до лікарів. У березні 2025 року його мобілізували, однак він постійно цікавиться життям дитини.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Згідно з положеннями частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом 
Установлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно з висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження №37357, який складений 21 лютого 2023 року медико-генетичним центром «МАМА ПАПА», ймовірність того, що ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_3 становить 99,9999999%.
23.10.2024 службою у справах дітей складено акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_1 . У квартирі створені належні умови для проживання. Зі слів батька він займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина, мати з дитиною не проживає та участі у цьому не приймає. 
Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 01.06.2023 № 207 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .
За інформацією довідки, виданої командиром військової частини, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 .
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04.02.2025 у справі № 740/4555/24 ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав стосовно її малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.05.2022 у справі про адміністративні правопорушення №740/779/22 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Зі змісту постанови вбачається, що ухилення від виконання батьківських обов`язків мало місце відносно малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з боку відповідача.
Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.08.2025 у справі №740/2411/24, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07.01.2026, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією майна.
За декларацією №0001-АК69-Е310 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, законним представником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 .
З історії розвитку дитини ОСОБА_3 вбачається, що 20.03.2023 та 30.04.2023 мати не з`являлася на профілактичний огляд сина, номер її телефону не відповідав.
Згідно з висновком виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області № 491 від 10 жовтня 2024 року, доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Норми права, які були застосовані судом
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).
У рішенні у справі «Мамчур проти України» ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.
Зокрема, зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, оскільки більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у зазначеній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Разом із тим, спір виникає у надчутливих правовідносинах, де в центрі повинні стояти інтереси дитини, а тому суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі, з урахуванням того, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, а поведінку батьків (матері/батька) змінити неможливо.
Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».
За положенням частини шостої статі 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 Сімейного кодексу України є усталеною.
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.
Мотивована оцінка та висновки суду
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується байдуже ставлення матері до дитини та невиконання нею своїх батьківських обов`язків.
Однак винна поведінка відповідача щодо свідомого нехтування нею своїми обов`язками та те, що така поведінка становить реальну загрозу для дитини, її здоров`ю чи психічному розвитку є недоведеним.
При цьому позивач при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини, якій 3 роки.
Складні життєві обставини в сім`ї можуть бути вирішені шляхом застосування інших, менш радикальних заходів, не пов`язаних із роз`єднанням сім`ї.
Сам факт вчинення відповідачем кримінальних правопорушень та відбування міри покарання не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. 
Посилання позивача про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно старшого сина не є беззаперечною підставою для задоволення зазначеного позову, оскільки стосується іншої дитини, та не є преюдиціальним для цієї справи.
Також суд не може погодитися і з висновком виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її сина ОСОБА_3 , оскільки він не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Найкращих інтересів дитини, яким відповідає позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, у висновку органу опіки та піклування не наведено та таких судом не встановлено.
Крім того, у справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, даних про притягнення до адміністративної відповідальності, що стосується предмету позову, проведення бесід, попереджень з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і судом не встановлено підстав для його застосування до відповідача, за обставин, що склались, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Разом із тим, суд визнає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків щодо виховання і утримання дитини.
Керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263, 265, 273, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 155, 164, 165, 171 Сімейного кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – служба у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області як орган опіки та піклування обов`язок контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: в АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, ЄДРПОУ: 34140006, адреса: площа Івана Франка, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600.

Суддя Дмитро ДУДАРЕЦЬ