РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
31 березня 2026 р.  Справа № 826/14449/18

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, 
за участю секретаря судового засідання: Галюк Аліни Леонідівни, 
представника позивача: Красулі І.О.,
представника відповідача: Тутика О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :
28.12.2020 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятих відповідачем постанови про накладення адміністративного штрафу від 04.05.2018, протоколу про адміністративне правопорушення від 24.04.2018 №№ 67, 68, рішення про застосування штрафних санкцій від 07.05.2018 № 0053604204, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2018 № Ф-96, податкових повідомлень-рішень від 07.05.2018 №№ 0053564204, 0053594204, 0053574204, 0053584204. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 зазначену справу передано на розгляд судді Вінницького окружного адміністративного суду Жданкіній Наталії Володимирівні.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду справу № 826/14449/18 прийнято до провадження та надано сторонам строк для надання письмових пояснень щодо актуальності цього спору та процесуальної позиції по суті заявлених позовних вимог.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.12.2025 вирішено розгляд справи № 826/14449/18 проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до судового розгляду на 14 січня 2026 р. о 13:00 год. в залі судового засідання № 8 Вінницького окружного адміністративного суду, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 14. 
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.01.2026 в порядку процесуального правонаступництва вирішено допустити заміну відповідача у цій справі з Головного управління ДФС у м. Києві на його правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ 44116011). Витребувано в позивача копії первинної документації, яка, за наведеними в позовній заяві твердженнями позивача, була наявна в нього на час проведення податковим органом документальної позапланової перевірки та надавалась перевіряючим, проте не була ними взята до уваги. Відкладено судовий розгляд справи на 21.01.2026.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2026 вирішено допустити участь представника позивача, адвоката Красулі Ігора Олександровича, та представника відповідача, Тутика Олександра Володимировича, під час розгляду адміністративної справи № 826/14449/18, в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
21.01.2026 сторони в судове засідання не з`явились, в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 11.02.2026.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.02.2026 вирішено допустити участь представника відповідача під час розгляду адміністративної справи №826/14449/18, в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Протокольною ухвалою від 11.02.2026 розгляд справи відкладено на 17.03.2026.
В судовому засіданні 17.03.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.03.2026.
В судовому засіданні 31.03.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, запереченнях на відзив на позовну заяву, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема зазначив, що факт здійснення господарських операцій позивача з купівлі-продажу товарів підтверджується належним чином оформленими, відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинними та розрахунковими документами, що згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України свідчить про належне формування на підставі цих первинних документів суми чистого доходу, що підлягала оподаткуванню.
Всі зобов`язання за договорами виконувались вчасно, сторони не мали взаємних претензій одна до одної, про що свідчать вище перераховані документи. За поставлений товар позивач розраховувався вчасно, шляхом перерахування коштів на рахунок контрагентів.
Окремо під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, стороною позивача на виконання вимог суду, було надано документи, які, як вказує представник позивача, не було враховано податковим органом під час проведення перевірки, а саме по господарських операціях з ТОВ “ЛЕГІОН 2015”, ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ “АСОРТИМЕНТ”, ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , а також технічний паспорт на автомобіль Мітсубіші Паджеро, який використовує ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності.
Повідомлено суд, що маркетингові послуги ТОВ "Легіон - 2015" включали в себе також випуск акційних листівок та бігбордів їхніх магазинів мережі "Пчелка маркет" та озвучку таких акційних позицій в приміщенні магазину. А також листівки, зокрема, в акції Сир Російський ТМ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який ФОП Трібой постачав. Та акційний бігборд на зовнішній стіні магазину на акцію Сиру Російського ТМ "Пирятин". За рахунок акцій збільшується кількість проданого контрагентами позивача товару. Як наслідок позивач отримував нові замовлення на поставку нової партії швидше і в більшому обсязі. Такі акції були майже щомісячні.
Також повідомлено, що ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 представляють локальну мережу супермаркетів в Броварах та Київській області - ФОРУМ (сьогодні Бонус) та RC Market.
За наведених обставин, оскільки всі витрати позивача по взаємовідносинах з контрагентами підтверджені первинними документами, які передбачені порядком ведення податкового обліку, то, на думку представника позивача, жодних порушень податкового законодавства, вказаних у Акті, рішенні та повідомленні-рішенні немає. 
З огляду на зазначене, представник позивача вважає, що його довіритель мав право формувати валові витрати, оскільки всі операції з оптової торгівлі продуктами харчування в асортименті (сир, масло, маргарин, рибна продукція, ковбасні та м ясні вироби, кетчуп, майонез) та надання послуг вантажних перевезень були безпосередньо пов`язані з отриманням доходу позивачем. Отже, жодних порушень в діях позивача не вбачається, а звинувачення відповідача є необґрунтованими та безпідставними.
Щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту, то його представник зазначив, що всі господарські операції, які ФОП ОСОБА_1 здійснював підтверджені належним чином оформленими документами, в тому числі, і податковими накладними, які позивач отримував від контрагентів. За наведених обставин, на переконання сторони позивача, ФОП ОСОБА_1 мав право на нарахування податкового кредиту.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечив, просив в задоволені позову відмовити покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву, а також в усних поясненнях наданих по суті заявлених позовних вимог. Зокрема зазначив, що встановлені перевіркою порушення податкового законодавства в дійсності мали місце. При цьому, за своїм змістом та суттю, наведені у відзиві на позовну заяву обґрунтування та надані під час розгляду справи пояснення є аналогічними тим, що відображені в акті перевірки №1704/26-15-42-04-2447242691 від 06.04.2018.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 12.03.2018 по 30.03.2018 (термін перевірки продовжено на 5 робочих днів на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 23.03.2018 за №4603), відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 21.02.2018 за №2822 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на І квартал 2018 року, проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.
Результати перевірки оформлено актом від 06.04.2018 за №1704/26-15-42-04-2447242691 (далі також - Акт перевірки). Зазначеним Актом перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог:
- п.п. 177.2, п. п. 177.4.1 - 177.4.4 п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2016 рік у сумі 55350,97 грн., за 2017 р. у сумі 31855,06 грн.;
- п.16. прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, занижено та не сплачено до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 4612,58 грн., за 2017 р. у сумі 2654,59 грн.;
- п.198.5 ст. 198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість що підлягає сплаті в бюджет у 2016 р. на загальну суму 83138,00 грн. (березень - 14247,00 грн., квітень - 8402,00 грн., травень - 15373,00 грн., липень - 6404,00 грн., вересень - 15209,00, грудень - 23503,00 грн.), у 2017 р. на загальну суму 38612,00 грн. (березень - 16527,00 грн., жовтень - 22085,00 грн), та завищено у грудні місяці 2017 р. суму від`ємного значення що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню та/або включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на 5727,00 грн.;
- ст.9 ІІІ Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", із змінами та доповненнями, у зв`язку з встановленими за результатами перевірки розбіжностей у сумі чистого доходу за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. на який нараховується єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, СПД - фізичною особою ОСОБА_1 занижено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 59051,58 грн. (2016 р. - 36067,26 грн., 2017 р. - 22984,32 грн.).
За результатами проведеної перевірки та сформованих в Акті перевірки висновків контролюючим органом відносно позивача прийнято наступні рішення, правомірність яких є предметом розгляду в межах даної адміністративної справи, а саме:
1) Постанову про накладення адміністративного стягнення №б/н від 04.05.2018, яким ФОП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 680,00 грн за порушення ч. 1 ст. 164-1 та ст. 165-1 КУпАП, п. 177.10 ст. 177 ПК України, абз. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". 
2) Протокол № 67 про адміністративне правопорушення від 24.04.2018, що складено Головним управлінням ДФС у м. Києві відносно ФОП ОСОБА_1 .
3) Протокол № 68 про адміністративне правопорушення від 24.04.2018, що складено Головним управлінням ДФС у м. Києві відносно ФОП ОСОБА_1 .
4) Рішення № 0053604204 від 07.05.2018, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в загальній сумі 9511,88 грн, в тому числі за 2016 рік - 7213,45 грн (36067,26 * 10 % * 2 періоди) за 2017 рік - 2298,43 грн (22984,32 * 10% * 1 період).
5) Вимогу про сплату недоїмки від 07.05.2018 за № Ф-96, в сумі 59051,18 грн.
6) Податкове повідомлення-рішення №0053564204 від 07.05.2018, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в на 130809,04 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями - 87206,03 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 43603,01 грн.
7) Податкове повідомлення-рішення № 0053594204 від 07.05.2018, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 9083,96 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями - 7267,17 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 1816,79 грн.
8) Податкове повідомлення-рішення № 0053574204 від 07.05.2018, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем Податок на додану вартість за грудень 2017 року в сумі 5727,00 грн. 
9) Податкове повідомлення-рішення № 0053584204 від 07.05.2018, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість з вироблених в Україні товарі (робіт, послуг) на 152187,50 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями - 121750,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 30437,50 грн.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки та прийнятими на їх підставі рішеннями, позивач 18.05.2018 звернувся до податкового органу зі скаргою, в які просив їх скасувати.
За наслідком розгляду поданої позивачем скарги, відповідач прийняв рішення від 27.07.2018 за №10769/Т/99-99-11-02-01-14, яким відмовив в її задоволенні, а прийняті за результатом проведеної планової документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 рішення залишив чинними.
Не погоджуючись з висновками планової документальної виїзної перевірки та вважаючи вказані вище рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а також суджень, відображених суб`єктом владних повноважень в акті перевірки, на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з п.п. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.
Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій (абз. 6 п. 58.1 ст. 58 ПК України).
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Сукупний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.
Таким чином враховуючи результати документальної планової виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, згідно якої, окрім іншого, встановлено завищення позивачем витрат: у 2016 році на суму 307505,39 грн без ПДВ, у 2017 році на суму 176972,55 грн без ПДВ.
Так, перевіркою встановлено, що у 2016 році розбіжності між задекларованою сумою витрат (інші витрати) та фактичною у розмірі 307505,39 грн. виникли у зв`язку з тим, що підприємцем було виключено до складу витрат сплачені кошти за надання послуг передпродажної підготовки товару, вивчення та аналіз споживчого попиту, розміщення товару на полицях магазинів, просування товару тощо, на суму 252530,39 грн. (з них 41623,26 грн. за надані послуги у 2015 році) від покупців товару, таких як ТОВ «Легіон 2015», ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 та сплачені кошти за оренду складу ТОВ ТК «Асортимент» у сумі 50000,00 грн. без ПДВ ( акт №626 від 06.05.2016) та придбання у жовтні 2016 року комп`ютера у ТОВ ТК «Асортимент» вартістю 4975,00 грн. без ПДВ, а саме: 
- січень 2016р. - 20156,11 грн. без ПДВ ( ТОВ Легіон 2015);
- лютий 2016р. - 21467,15 грн. без ПДВ ( ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ Легіон 2015);
- березень 2015р. - 26192,36 грн. без ПДВ ( ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ Легіон 2015);
- квітень 2016р. - 47110,60 грн. без ПДВ (ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ Легіон 2015);
- травень 2016р. - 67094,72 грн. без ПІДВ ( ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ Легіон 2015, ТОВ ТК Асортимент);
- червень 2016р. - 26863,27 грн. без ПДВ ( ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ Легіон 2015);
- липень 2016р. - 1666,67 грн. без ПДВ (ТОВ Легіон 2015);
- серпень 2016р. - 7640,94 грн. без ПДВ (ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 );
- жовтень 2016р. - 29366,56 грн. (ТОВ Легіон 2015, ТОВ ТК Асортимент);
- листопад 2016р. - 19682,87 грн. без ПДВ ( ТОВ Легіон 2015);
- грудень 2016р. - 40264,14 грн. без ПІДВ (ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ Легіон 2015);
Також перевіркою встановлено, що у 2017 році розбіжності між задекларованою сумою витрат ( інші витрати) та фактичною склади 176972,55 грн. та виникли у зв?язку з тим що підприємцем було виключено до складу витрат сплачені кошти за надання послуг передпродажної підготовки товару, вивчення та аналіз споживчого попиту, розміщення товару на полицях тощо на суму 173472,55 від покупців товару, таких як ТОВ «Легіон 2015», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та сплачені кошти за сервісне обслуговування автотранспортного засобу ТОВ «Ніко центр Київ» у розмірі 3500,00 грн., а саме:
- січень 2017р. - 31425,25 грн. без ПІДВ (ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 );
- березень 2017р. - 15220,72 грн. без ПДВ ( ТОВ Легіон 2015);
- травень 2017р. - 23709,38 грн. без ПІДВ (ТОВ Легіон 2015, Сервісний центр Ніко);
- червень 2017р. - 45666,36 грн. без ПДВ (ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 );
- липень 2017р. - 12695,00 грн. без ПДВ (ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_3 );
- жовтень 2017р. - 36090,76 грн. без ПДВ (ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 );
- грудень 2017р. - 12165,17 грн. без ПДВ ( ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 ).
Представник позивача в позовній заяві, а також під час розгляду справи підтвердив, що, дійсно, в 2016, 2017 роках між ФОП ОСОБА_1 та вищенаведеними контрагентами мали місце господарські операції на відповідні суми. Також до матеріалів позовної заяви була надана первинна документація, в тому числі укладені з контрагентами Договори, Акти виконаних робіт (послуг).
При цьому, на переконання сторони позивача, податковим органом протиправно було виключено із загальної суми понесених ФОП ОСОБА_1 в 2016, 2017 роках витрат за надання послуг передпродажної підготовки товару, вивчення та аналіз споживчого попиту, розміщення товару на полицях магазинів, просування товару, тощо, адже відповідні господарські операції підтверджуються належним чином оформленими, відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинними та розрахунковими документами та спрямовані на збільшення в майбутньому кількості проданого товару.
Надаючи оцінку відображеним в Акті перевірки висновкам податкового органу та наведених представником позивача запереченням, суд враховує наступне.
Поняття маркетингові послуги (маркетинг) визначено в підпункті 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого маркетингові послуги охоплюють діяльність, спрямовану на вивчення ринку, стимулювання збуту, формування цінової політики та організацію руху товару до споживача. До таких послуг належать, зокрема, розміщення продукції в місцях продажу, дослідження попиту, а також поширення інформації про товар.
Мерчандайзинг за своєю суттю є складовою маркетингової діяльності та спрямований на належне представлення товару у торговельному залі з метою стимулювання його продажу. Таким чином, зазначені заходи безпосередньо пов`язані з просуванням товару на ринку, а не з його фізичною підготовкою до реалізації.
Передпродажна підготовка товару включає інші за змістом дії - фасування, перепакування, маркування, сортування, зберігання тощо, тобто дії, спрямовані на приведення товару у стан, придатний для реалізації кінцевому споживачу. Більш повний перелік заходів, що відносяться до передпродажної підготовки товарів вказано в п.3.6 Методичних рекомендацій з формування складу витрат та порядку їх планування в торгівельній діяльності затвердженого наказом Мінекономіки та з питань європейської інтеграції від 22.05.2002 р. №145. 
Такі витрати мають виробничо-логістичний характер і, відповідно до Методичних рекомендацій, відносяться до витрат на збут та обліковуються за рахунком 93.
Отже, витрати на передпродажну підготовку товарів є невід`ємно пов`язаними з правом власності на товар, оскільки саме власник товару несе обов`язок забезпечити його належний стан для реалізації. Інша особа може здійснювати такі дії лише як виконавець, однак економічна сутність витрат не змінюється - вони залишаються витратами власника товару. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що віднесення витрат на передпродажну підготовку товарів, які є вже реалізованими та право власності на які перейшло до іншої особи, до складу маркетингових послуг є безпідставним, оскільки такі витрати: не відповідають визначенню маркетингових послуг у розумінні Податкового кодексу України; мають іншу економічну природу та функціональне призначення; повинні обліковуватись як витрати на збут, понесені власником товару.
З матеріалів справи встановлено, що в спірний період позивачем здійснювалось постачання товарів (харчової продукції) в торгівельні мережі ряду контрагентів, в тому числі ТОВ «Легіон 2015», ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .
Зокрема, згідно договору поставки №77 від 01.07.2015, укладеного між позивачем та ТОВ «Легіон 2015», постачальник (ФОП ОСОБА_1 ) зобов`язувався поставити та передати у власність покупцеві (ТОВ «Легіон 2015) продукти харчування згідно специфікації на підставі замовлень Покупця та відповідно до спеціфікації (п.п. 1.1 п.1 Договору №77)
У п. 1.2 Договору №77 від 01.07.2015 зазначено, що право власності на товар переходить від Постачальника (ФОП ОСОБА_1 ) до Покупця (ТОВ «Легіон 2015») в момент приймання товару Покупцем від Постачальника. Підтвердженням приймання товару є підписання Сторонами накладної та іншої товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації.
Також, між позивачем та ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 були укладені договори поставки №6 та №7 від 28.09.2009, згідно умов яких Постачальник, тобто ФОП ОСОБА_1 , зобов`язується поставити продукцію, а покупець прийняти її і оплатити в строки та на умовах договору (протягом 45 днів з моменту отримання товару). Асортимент товару зазначається у накладних, які додаються до договору і є його невід`ємною частиною. Товар повинен бути поставлений Покупцю по його замовленню. Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, вказаною у накладних. Згідно п.п.14.1.191 Податкового кодексу України постачання товарів це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. 
Отже поставлений зазначеним підприємцям ФОП ОСОБА_1 товар в момент постачання переходить у їх власність та який у подальшому вони можуть використовувати на свій власний розсуд.
Разом з тим, судом також встановлено, що між ТОВ «Легіон 2015» (Виконавець) та позивачем (Замовник) було укладено договір про надання маркетингових та додаткових послуг №77-1 від 01.07.2015, предметом якого є надання Виконавцем Замовнику за плату та за завданням Замовника маркетингових та інших додаткових послуг, перелік яких визначений у Додатку №1, протягом терміну дії цього Договору. Крім того предметом цього Договору є надання послуг зі стимулювання збуту товарів Замовника через роздрібну мережу Виконавця в порядку та відповідно до умов цього Договору.
16.05.2011 подібні договори №437 та №337 були укладені між позивачем та ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 . Проте, у зазначених договорах види послуг та їх вартість (згідно розрахунків) не зазначались, а лише визначався щомісячний платіж у розмірі 2% від вартості оплаченого покупцем товару. 
З аналізу вищенаведених договорів, а також складених за наслідком їх виконання Актів виконаних робіт (копії містяться в 7 та 8 томах даної адміністративної справи), що замовлення в ТОВ «Легіон 2015», ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 послуг з передпродажної підготовки та здійснення маркетингових послуг було спрямоване на забезпечення збільшення продажу товару, право власності на який, на час надання відповідних послуг, перейшло до вищезазначених контрагентів.
Тобто, суд погоджується з наведеними в акті перевірки висновками податкового органу з приводу того, що надання позивачу послуг передпродажної підготовки та здійснення маркетингових послуг було направлено на збільшення обсягів продажу та отримання прибутку саме ТОВ «Легіон 2015», ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , а не ФОП ОСОБА_1 , адже на час надання відповідних послуг позивач вже не був власником раніше поставленого товару, позаяк таке право власності перейшло до покупця. 
Згідно п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, зокрема належать:
177.4.1. витрати до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку па додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця: 
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п.177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
177.4.2. Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем: витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Отже маркетингові послуги та послуги передпродажної підготовки до переліку витрат наведеному в пунктах 177.4.1 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України не входять. Під час розгляду справи судом було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не є виробником товарів, що ним постачаються покупцям, а здійснює посередницькі послуги у торгівлі продуктами харчування. 
Надаючи оцінку наведеним в Акті перевірки доводам податкового органу щодо безпідставного віднесення до понесених позивачем витрат, коштів сплачених ТОВ ТК «Асортимент» у сумі 50000,00 грн. без ПДВ за оренду складу, то суд зазначає наступне.
11.01.2016 між ТОВ ТК «Асортимент» (Орендодавець), в особі Директора Трибоя Сергія Борисовича, з одного боку і ФОП ОСОБА_1 (Орендар), в особі Трібоя Павла Борисовича, уклади договір оренди складського приміщення №1110/01-16, згідно умов якого орендодавець зобов`язується передати, а Орендар прийняти в строкове платне володіння і користування складське приміщення площею 150 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (том 7 а.с. 232-233).
Пунктом 1.2 Договору визначено, що об`єкт надається Орендарю для використання з метою здійснення господарської діяльності.
Тобто, на підставі вищенаведеного Договору оренди, підтверджується перебування в позивача на правах строкового платного володіння і користування складське приміщення площею 150 кв. м., розташоване за адресою: Київська обл., Броварський район, с. Красилівка, вул. Київська, 1.
Втім згідно долучених до матеріалів справи Акту наданих послуг №626 від 06.05.2026, позивач, на підставі Договору №1110/01-16 від 11.01.2016, виконавець надав послуги з оренди складського приміщення площею 600 кв.м. на суму 60000,00 грн, в тому числі 10000,00 грн ПДВ (том 7 а.с. 231). При цьому, суд враховує, що вказаний Акт наданих послуг не містить відомостей про період за який нараховано відображений в ньому орендний платіж.
З наданих представником позивача пояснень щодо використання відповідних орендованих площ в якості контейнерного складу та порядок нарахування орендної плати, суд оцінює критично, адже такі пояснення є суперечливими та не знайшли свого документального підтвердження матеріалами справи.
Таким чином суд погоджується із сформованим в акті перевірки висновком відповідача щодо недоведення позивача понесених витрат із веденням ним господарської діяльності.
Також суд погоджується із відображеним на сторінці 13 Акту перевірки висновком податкового органу щодо безпідставності віднесення понесених витрат за сервісне обслуговування автомобіля Pajero Sport, сплачених ТОВ «Ніко центр Київ», адже даний транспортний засіб є особистою власністю ОСОБА_1 як фізичної особи
Згідно наданих до перевірки документів (договорів, свідоцтв про державну реєстрацію транспортних засобів) за ФОП ОСОБА_1 , на час проведення перевірки, у власності перебували наступні транспортні засоби: ВАЗ Тата, дн.з НОМЕР_1 , Ford Connect, д.н.з. НОМЕР_2 , Ford Tranzit, д.н.з. НОМЕР_3 , ГАЗ 330210, д.н.з. НОМЕР_4 . 
Згідно наданого до перевірки рахунку - фактури 300004346 від 29.05.2017, сервісне обслуговування (заміна акумулятора) здійснювалось на легковому автомобілі Pajero Sport, який відсутній у переліку транспортних засобів, що використовувались позивачем у його господарській діяльності.
Крім того, відповідно до п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на утримання автомобілів, зокрема запасних частин, шин, акумуляторів, тощо.
Отже, на порушення п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, ФОП ОСОБА_1 було завищено витрати на загальну суму 484477,94 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2016 рік в сумі 307505,39 грн. без ПДВ, за 2017 рік в сумі 176972,55 грн. без ПДВ, які документально не підтверджені, використані не в господарській діяльності та безпосередньо не пов`язані з отриманням доходів.
Щодо правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку до податкових декларацій за 2016, 2017 роки, встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 484477,94 грн., в тому числі за 2016 рік - 307505,39 грн. без ПДВ, за 2017 рік - 176972,55 грн. без ПДВ, що є порушенням п. 177.2 ст.177 ПК України, згідно з яким - об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Також, допущені позивачем порушення в частині завищення понесених у 2016, 2017 роках витрат вплинуло на правильність визначення у відповідні періоди податкових зобов`язань з податку на доходи з фізичних осіб від провадження діяльності, а саме призвело до заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету на 87206,03 грн, в тому числі:
- за 2016 рік - 55350,97 грн (508050,24 (чистий оподатковуваний дохід з урахуванням проведених податковим органом коригувань понесених позивачем витрат) * 18% - 36098,07 (визначено ФОП ОСОБА_1 в звітній декларації за 2016 рік));
- за 2017 рік - 31588,06 грн (493910,65 (чистий оподатковуваний дохід з урахуванням проведених податковим органом коригувань понесених позивачем витрат) * 18% - 57048,86 (визначено ФОП ОСОБА_1 в звітній декларації за 2017 рік)).
Стосовно правильності нарахування військового збору податковим органом слід зазначити наступне.
Згідно зі пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Під час розгляду справи судом було встановлено правомірність сформованих в Акті перевірки висновків відповідача щодо завищення ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу. Зокрема, за результатом проведеної перевірки було встановлено заниження суми чистого доходу за 2016 р. на 307505,39 грн., за 2017 рік на 176972,55 грн.
Відповідно, перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку військового збору, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 встановлено його заниження за 2016 рік на 4612,58 грн (307505,39 * 1,5%) та за 2017 рік на 2654,59 грн (176972,55 * 1,5%), чим порушено п.16. прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Щодо відображених в Акті перевірки висновків податкового органу про те, що виявлені під час перевірки розбіжності у сумі чистого доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, на який нараховується єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, мало наслідком протиправне заниження ФОП ОСОБА_1 розміру належного до сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 59051,58 грн. (2016 р. - 36067,26 грн., 2017 р. - 22984,32 грн.), то суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 7 Закону №2464-VI, базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування є сума чистого доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.
Судом встановлено, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом виявлено заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу, а саме: 
- за 2016 рік - на суму 307505,39 грн (встановлений чистий дохід - 508050,24 грн);
- за 2017 рік - на суму 176972,55 грн (встановлений чистий дохід - 493910,65 грн).
Вказані обставини знайшли своє документальне підтвердження матеріалами справи та позивачем належними та допустимими доказами не спростовані.
З огляду на те, що саме сума чистого оподатковуваного доходу є визначальною базою для нарахування єдиного внеску, її заниження безпосередньо призводить до заниження суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті до бюджету.
Також, суд зазначає, що обов`язок щодо правильного визначення суми чистого доходу, своєчасного та повного нарахування і сплати єдиного внеску покладається безпосередньо на платника. Невиконання такого обов`язку не може бути виправдане недоліками обліку чи власним тлумаченням норм законодавства.
Контролюючим органом, у свою чергу, надано розрахунок донарахованого єдиного внеску, який ґрунтується на встановлених під час перевірки показниках фактичного чистого доходу позивача та відповідає вимогам статей 7 та 8 Закону №2464-VI.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем допущено заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2016– 2017 роки і таке заниження призвело до неправомірного зменшення бази нарахування єдиного соціального внеску. 
Відповідно, мало місце заниження суми єдиного внеску на загальну суму 59051,58 грн (у тому числі за 2016 рік - 36067,26 грн, за 2017 рік - 22984,32 грн).
З огляду на викладене, висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, є обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим підстави для їх скасування відсутні.
Надаючи оцінку правомірності визначення позивачу податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет у 2016 році на загальну суму 83138,00 грн. , а також у 2017 році на загальну суму 38612,00 грн., то суд зазначає наступне.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивачем у перевіряємому періоді 2016 - 2017 років до складу витрат та податкового кредиту було включено суми за операціями на загальну суму 484477,94 грн (у тому числі за 2016 рік - 307505,39 грн, за 2017 рік - 176972,55 грн), які: не підтверджені належними первинними документами; не пов`язані з веденням господарської діяльності; не мають безпосереднього зв`язку з отриманням доходу.
Зокрема, встановлено придбання позивачем послуг передпродажної підготовки товарів, маркетингових послуг, послуг просування та розміщення товарів, оренди приміщень без визначення періодів їх надання, а також витрат, пов`язаних з обслуговуванням транспортного засобу, які не використовувалися у господарській діяльності платника податків.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України, у разі якщо товари/послуги призначаються для використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, та за умови, що суми податку були включені до складу податкового кредиту, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з визначеної бази оподаткування.
Таким чином, ключовою умовою правомірного формування податкового кредиту є фактичне використання придбаних товарів/послуг у межах господарської діяльності платника податку та їх документальне підтвердження.
Оскільки судом встановлено відсутність належного підтвердження господарського характеру вищезазначених витрат, а також відсутність їх зв`язку з оподатковуваними операціями, включення сум податку на додану вартість за такими операціями до складу податкового кредиту є безпідставним.
За таких обставин у позивача виник обов`язок, передбачений пунктом 198.5 статті 198 ПК України, щодо нарахування податкових зобов`язань за такими операціями, чого останнім зроблено не було.
Суд також враховує, що відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту. Відтак, безпідставне формування податкового кредиту неминуче призводить до заниження податкових зобов`язань та, відповідно, до зменшення суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.
В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що внаслідок невиконання вимог пункту 198.5 статті 198 ПК України позивачем було занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету: у 2016 році на загальну суму 83138,00 грн; у 2017 році на загальну суму 38612,00 грн, а також завищено від`ємне значення ПДВ у грудні 2017 року на суму 5727,00 грн.
Доводи позивача щодо правомірності формування податкового кредиту суд оцінює критично, оскільки останнім не доведено фактичного використання придбаних послуг у межах господарської діяльності, а також не надано належних первинних документів, які б підтверджували реальність господарських операцій.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, а також порушено вимоги пункту 198.5 статті 198 ПК України щодо обов`язку нарахування податкових зобов`язань за операціями, не пов`язаними з господарською діяльністю. Такі порушення призвели до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість та завищення від`ємного значення.
У зв`язку з цим суд дійшов до переконання, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, є обґрунтованими, правомірними та такими, що відповідають вимогам податкового законодавства України, а прийняті на їх підставі спірні вимога, рішення та ППР відповідають критеріям визначеним ст. 2 КАС України.
За таких обставин, суд погоджується з висновками відповідача, що оскаржувані у даній адміністративній справі рішення відповідача є правомірними, а тому не підлягають скасуванню.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 )
Відповідач: Головне управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011)

Повний текст рішення суду складено та підписано: 06.04.2026

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна