Справа № 638/4327/24
Провадження № 1-кп/638/721/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді   ОСОБА_1 ,
за участю секретаря   ОСОБА_2 ,
прокурора    ОСОБА_3 , 
обвинуваченого   ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань кримінальне провадження №42023222060000228 від 27.11.2023 року стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, військовослужбовця, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 2024 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, - 
встановив:

Відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 1-4, 9, 15 «Положення по дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 2.3.2, 2.6, 8.1, 8.3, 8.8, 8.9, 12.1, 12.2, 12.17 (далі – Постанова) «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів, проте, у порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, 26 листопада 2023 року згідно попередньої домовленості зустрівся із ОСОБА_7 та запропонував придбати в нього вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові пристрої. 
У зв`язку із цим, ОСОБА_4 , 06.12.2023, близько 11:09, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на незаконний збут вогнепальної зброї та бойових припасів, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_7 біля автозаправного комплексу «БРСМ Нафта», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Дерев`янка 1-Б, де за 2100 доларів США незаконно збув ОСОБА_7 , раніше придбані у невстановленої судовим розглядом особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, які у подальшому незаконно зберігав: автомат АК-74 калібру 5,45, 1989 року, АК із заводським номером НОМЕР_1 – який згідно висновку судово-балістичної експертизи №СЕ-19/119-23/17844-БЛ від 13.12.2023 є бойовою нарізною вогнепальною зброєю, придатною до стрільби, виготовлений промисловим способом; 19 патронів, які згідно висновку судово-балістичної експертизи № СЕ-19/119-23/17844-БЛ від 13.12.2023 є боєприпасами – бойовими проміжними патронами калібру 5,45 АК, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника, виготовлені промисловим способом, придатні до стрільби; десять корпусів ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення та дев`ять уніфікованих запалів ручної гранати модернізованим УЗРГМ-2 промислового виготовлення, згідно висновку судово-вибухової технічної експертизи №СЕ-19/119-23/17850-ВТХ від 08.01.2024 є основними комплектуючими частинами ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 і при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджені вибухові пристрої промислового виготовлення військового призначення – дев`ять ручних осколкових оборонних гранат Ф-1. Ручні осколкові оборонні гранати Ф-1 належать до категорії бойові припаси. Один наданий на дослідження корпус ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 відноситься до знарядь вибухової речовини у міцному (металевому) копусі; одну споряджену протипіхотну міну М18А1 Claymore, яка споряджається вибуховою речовиною С-4 та містить 700 готових уражаючих елементів, яка згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/119-23/17849-ВТХ від 16.01.2024 належить до зарядів вибухової речовини; одну наступну осколкову гранату М67, яка споряджається вибуховою речовиною (ТГ-тринітротолуол з гексогеном) та чотири ручні наступальні осколкові гранати типу RG-4, які споряджаються вибуховою речовиною (тринітротолуол) та згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/119-23/17848-ВТХ від 12.01.2024 належать до споряджених вибухових пристроїв військового призначення і належать до категорії бойових припасів. 
Крім цього, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.01.2024 з метою реалізації злочинного умислу направленого на незаконний збут вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв, діючи умисно та з корисливих мотивів, зустрівся із ОСОБА_7 , біля СТО «Power service», за адресою: м. Харків, вул. Дизельна 3, де за 6 350 доларів США незаконно збув ОСОБА_7 , раніше придбані у невстановленої судовим розглядом особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження: підривний заряд М112, який згідно висновку комплексної судової вибухово-технічної експертизи № КСЕ-19/121-24/1955 від 14.02.2024 є конструктивно оформленим зарядом пластичної вибухової речовини на основі гексогену (RDX); чотирнадцять корпусів ручних гранат Ф-1, промислового способу виготовлення, що згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи №КСЕ-19/121-24/1954 від 06.02.2024 є конструктивними оформленими зарядами вибухової речовини, два корпуси ручних гранат РГД-5, промислового способу виготовлення, що згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № КСЕ-19/121-24/1954 від 06.02.2024 є конструктивними оформленими зарядами вибухової речовини, десять підривачів до ручних гранат типу УЗРГМ, промислового способу виготовлення, що згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № КСЕ-19/121-24/1954 від 06.02.2024 належать до категорії вибухових пристроїв, у своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпуси гранат Ф-1 та РГД-5 з підривачами до ручних гранат типу УЗРГМ утворюють ручні гранати Ф-1 та РГД-5, які відносяться до категорії бойових припасів; чотири 72,5-мм протитанкові реактивні гранати РПГ-22, промислового способу виготовлення, що згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/121-24/1953-ВТХ від 13.02.2024, належать до категорії бойових припасів, у зв`язку із чим ОСОБА_4 , в цей же день за адресою: м. Харків, вул. вул. Дизельна, 3 о 12:31 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Крім цього, ОСОБА_4 , діючи умисно, у невстановленому судовим розглядом місці та час, але не пізніше 08.01.2024, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, придбав у невстановленої судовим розглядом особи 120 патронів калібру 5,45x39 АК, які в подальшому незаконно зберігав за адресою: АДРЕСА_3 до 08.01.2024.
Так, 08.01.2024, у ході проведення обшуку року за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено вказані 120 патронів калібру 5,45x39 АК, виготовлені промисловим способам, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного типорозміру патронника, що згідно висновку № СЕ-19/121-24/1880-БЛ від 26.01.2024 відноситься до категорії боєприпасів, які незаконно придбав та зберігав ОСОБА_4 без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень – злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, тобто незаконному придбанні, зберіганні, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши вищезазначене в повному обсязі. У скоєному щиро кається та просив суд суворо не карати, оскільки усвідомив протиправність своєї поведінки та не допустить її повторення.
Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає доведеною винність  ОСОБА_4 у придбанні, зберіганні та збуті вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та кваліфікує його дії за ч.1 ст.263 КК України.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України – є тяжким злочином (ч.1 ст.263 КК України), відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання  ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З матеріалів провадження вбачається, що  ОСОБА_4  раніше не судимий, військовослужбовець, має на утриманні малолітню дитину, на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованих статей у виді позбавлення волі.
Крім того, судом враховано, що в судових дебатах прокурор просив при призначенні покарання обвинуваченому, застосувати ст. 75 КК України.
Натомість суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Судом ретельно проаналізовано всі обставини, при яких ОСОБА_4 вчиняв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 263 КК України та враховано не тільки можливість справедливого призначення покарання обвинуваченому, а й дотримання суспільних інтересів, що були порушені внаслідок вчинення таких правопорушень. Зокрема проблема незаконного обігу зброї значно загострилася в умовах воєнного стану, що в свою чергу призводить до відчуття безкарності та вседозволеності у правопорушників. 
З досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінальної справи, вбачається системність здійснення ОСОБА_4 обігу великої кількості бойових гранат, протипіхотних мін, вогнепальної зброї та патронів до неї. Крім того, судом також береться до уваги місця збуту цих бойових припасів – діюча заправна станція, яка сама по собі несе загрозу оточуючим, однак незважаючи на цей факт, ОСОБА_4 об 11 ранку здійснює продаж на її території зброї із патронами до неї та осколкові гранати Ф1, які мають великий радіус ураження. Така ж сама ситуація із продажем біля СТО, де у денний час також перебувають люди. Зберігання патронів у житловому приміщенні ОСОБА_4 серед інших житлових квартир несуть потенційну загрозу всім мешканцям житлового комплексу.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.
Щодо питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання обвинуваченому, то слід відмітити таке.
До ОСОБА_4 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 08.01.2024 року із визначенням суми застави, яку було сплачено 11.01.2024 року
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону№2046-VIII).
З огляду на викладене, обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього узв`язнення в строк покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавленні волі.
Оскільки судом призначається покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, за відсутності виняткових обставин, передбачених ч.3 ст.377 КПК України, враховуючи встановлені та викладені раніше обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, які підтверджують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на переконання суду до набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у виді застави, необхідно залишити без змін.
Відносно клопотання заставодавця ОСОБА_8 про перерахування суми застави на потреби ЗСУ, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
У відповідності до ч.8 вказаної статті у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
При цьому у відповідності до ч.9, 10 вказаної статті питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.  У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.
Відповідно до п.7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2011 року № 15 кошти, внесенні як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України.
Так, згідно ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Згідно з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу» від 11.01.2012 року №15 застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.
У постанові у справі № 442/2407/22 від 19.07.2023 Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зробив висновок, що перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку ЗС України може розглядатися судом як пом`якшувальна обставина. Позиція обвинуваченого щодо передачі застави для ЗСУ в умовах воєнного стану є добровільною, він щиро бажає допомогти ЗСУ.
24.02.2022 року Президентом України винесено Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким запроваджено відповідний стан починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.
Судом встановлено, що боротьба з окупантом тягне за собою значні витрати Державного бюджету, Збройні Сили України потребують стабільного та прогнозованого фінансування, зокрема для виплати матеріального забезпечення та належного спорядження військовослужбовців.
Натомість у своєму клопотанні заставодавець ОСОБА_8 просить перерахувати кошти не на спеціальний рахунок, відкритий у 2022 році Національним банком України для цілей оборони України, а саме: UA843000010000000047330992708, а на рахунок військової частини № НОМЕР_2 .
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавцем чітко передбачено можливість перерахування коштів лише на спеціальний рахунок Національного банку України для цілей оборони України, то вказане унеможливлює задоволення клопотання в частині перерахування коштів на потреби 1 корпусу НГУ «Азов» (вч№4110).
Цивільний позов в рамках кримінального провадження не подавався.
Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування – підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд,- 

ухвалив:

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання – у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.
Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення  ОСОБА_4 з 08.01.2024 року до 11.01.2024 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 52252 гривень 32 копійок на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
В задоволенні клопотання про перерахунок застави на потреби військової частини – відмовити.
Скасувати арешт на автомобіль SUBARU OUTBACK білого кольору д.н.з. НОМЕР_3 VIN НОМЕР_4 та ключі від нього, накладений ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкові від 12.02.2024 року. 
Речові докази – купюри доларів США, а саме: - номіналом 100 (сто) доларів США – KB 59806822 H, KB 94039396 K, AB 51037231 E, AB 17739040 V, FF 64834060 B, FJ 07862213 A, KH 39779898 A, HE 10724522 B, HG 35070361 B, KJ 45568487 A, KB 03208928 K, PB 23145316 C, LB 06613689 W, LL 09745532 B, JG 12049860 A, PB 12078966 H, LB 49084737 J, JL 21822667 *, LF 60851358 C, LD 01219366 C, PK 08297184 H, PK 08297197 H, LL 22605770 H, PK 08297186 H, PK 08297181 H, PK 08297185 H, PK 08297183 H, PK 08297182 H, PK 08297177 H, PK 08297180 H, PK 08297179 H, PK 08297178 H, PK 08297176 H, PK 08297195 H, PK 08297196 H, PB 86594185 C, PK 08297194 H, PK 08297193 H, PK 08297192 H, PK 08297191 H, PK 08297187 H, PK 08297189 H, PK 08297190 H, PK 08297188 H; - номіналом 50 (п`ятдесят) доларів США – JA 16719102 A, MD 03452300 B, MG 24137979 B, ML 79503310 B, JJ 18803848 A, MC 06417632 A, MK 05383134 A, MA 15809411 A, PK 41143253 A, PK 41143258 A, PK 41143256 A, ML 45822541 B, MG 27887213 A, JE 45746434 A, MB 48397292 D, ML 45758606 B, IL 60759914 A, MB 35616992 C, EL 46286534 A, JG 33825118 A, MD 62057524 A, JF 03777537 A, IB 98032590 A, JE 09387939 A, MB 58538438 B, AJ 46280291 A, ML 05462089 B, EF 38901078 A, MH 24209664 A, MB 21721399 C, MA 05576631 A, MK 19561148 A, JC 12279184 A, MG 64459281 A, MB 43127810 D, MF 27219197 A, EL 46726540 A, MK 65626522 A, PB 23953843 A – загальна кількість 83 купюр та загальною сумою 6350 доларів США– передати Управлінню Служби Безпеки України у Харківській області.
Мобільний телефон марки iPhone 13 Pro MAX в корпусі білого кольору imei1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 , із сім картою НОМЕР_7 – повернути власнику.
Речові докази – 120 патронів калібром 5,45; магазин автомату; рожок з АК, поміщений до сейф-пакету №PSP1276572; осколкову гранату М67; протипіхотку міну М18А1 Claymore; підривний пристрій М57; електричну підривну мережу з електродетонатором М6, поміщені у 4 сейф-пакети №5705474,5775315,4144235,4144245; 9 запалів УЗРГМ; 10 корпусів гранати Ф1; автомат АК74 з магазином та 19 набоїв 5,45 мм, протяжку з каналу ствола; 4 гранати закордонного маркування RG-4; тубус (заводська упаковка) з гранатою закордонного виробництва М67 – передати Управлінню Служби Безпеки України у Харківській області.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: