УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/4468/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М. 
Категорія 16 Доповідач Коломієць О. С.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б. 
за участю секретаря 
судового засідання Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/4468/22 за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури, що поданий в інтересах держави в особі Житомирської обласної військової адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним, скасування наказу і зобов`язання повернути земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Державне підприємство «Бердичівське лісове господарство» та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним, скасування наказу і зобов`язання повернути земельну ділянку
за апеляційними скаргами першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира
на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Дубовік О.М.
в с т а н о в и в:
У грудні 2022 року заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної військової адміністрації звернувся з позовом до суду, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 13.02.2023 року, просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №1755-УБД від 04.12.2020 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером: 1822082500:01:000:0771 та площею 0,5773 га, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер: 1822082500:01:000:0771, що знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району на користь Житомирської обласної військової адміністрації. Вирішити питання про розподіл судових витрат. 
09 березня 2023 року третя особа у справі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира подало до суду позов із самостійними вимога щодо предмету спору, який ухвалою Житомирського районного суду від 14 березня 2023 року був прийнятий до розгляду з первісним позовом прокурора, в якій просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №1755-УБД від 04.12.2020 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером: 1822082500:01:000:0771 та площею 0,5773 га, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер: 1822082500:01:000:0771, що знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району на користь Міністерства Оборони Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира та стягнути понесені витрати. 
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2025 року позовні заяви заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної військової адміністрації та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомира залишено без розгляду на підставі п. 8 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що прокурором не було виконано вимоги ухвали суду від 04 серпня 2025 року щодо усунення виявлених недоліків, а саме: долучення прокурором експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки чинної на дату подання позовної заяви; внесення на депозитний рахунок міського суду прокурором грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, перший заступник керівника Житомирської окружної прокуратури та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира, оскаржили його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі перший заступник керівника Житомирської окружної прокуратури просить ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права. Звертає увагу на те, що позовну заяву Житомирською окружною прокуратурою пред`явлено 30.12.2022 року. Станом на момент реалізації прокурором повноважень з представництва інтересів держави в суді шляхом звернення з позовом до суду діяла редакція статті 177 ЦПК України, яка визначала перелік документів, що додаються до позовної заяви. Позовна заява прокурора на час подання до суду відповідача вимогам, викладеним у цій статті. При цьому судом не враховано, що у Законі України № 4292-ІХ відсутні норми, які вказують на те, що абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України має зворотну дію у часі. Посилання на пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 4292-ІХ є безпідставним, оскільки цим пунктом передбачено зворотну дію закону в часі у частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна. Таким чином, абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України не має зворотної дії в часі. Крім того, у ч. 3 ст. 388 ЦК України зазначено, що дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало, в тому числі, до об`єктів земель оборони. Належність спірних земель до земель оборони є підставою позову, визначеною прокурором, що унеможливлює виникнення на них права приватної власності. 
Також зазначає, що за змістом положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач. Так звертаючись з позовом до суду прокурором обґрунтовано, що спірна земельна ділянка є землею лісогосподарського призначення. Згідно матеріалів лісовпорядкування, що долученні до позову, дана земельна ділянка розташована в масиві земель, де зростає ліс. Отже, відповідач у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (землі вкриті лісовими насадженнями) знала або, проявивши розумну обачність, мала знати про те, що земля, яку вона набуває у власність, вибули з володіння держави з порушенням вимог закону. З огляду на викладене, відповідач не могла не буди обізнаною про незаконність виділення земельної ділянки, що свідчить про її недобросовісність у спірних правовідносинах. 
В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, просить ухвалу районного суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд неправильно витлумачив Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ, неправильно його застосував, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до державної власності, а саме до земель оборони і зміни внесені вказаним Законом до ст. 388 ЦК України не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало до об`єктів та земель оборони. Крім того, на момент звернення до суду позовна заява Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира відповідала вимог ст. 175 і 177 ЦПК України, про що свідчить ухвала районного суду 14.03.2023 про прийняття заяви третьої особи до спільного розгляду з позовом прокурор, а тому подальше залишення позовної заяви без розгляду не відповідає вимогам цивільного-процесуального законодавства. 
Також звертає увагу, що в країні триває повномасштабна війна, оборону тримають Збройні Сили України, яким надано право користування земельною ділянкою для військових потреб. Натомість Держгеокадастр у Житомирській області безкоштовно передав земельну ділянку оборони у власність особі, яка в свою чергу продала її іншій особі (відповідачу ОСОБА_1 ), а Збройні Сили України мають на думку суду сплатити вартість за земельну ділянку, яка надана їм безкоштовно. Тобто, саме неправомірні дії Держгеокадастру у Житомирській області перешкоджають позивачу повернути земельну ділянку на користь держави та відновити її цільове призначення як земельної ділянки земель оборони, які перебувають у постійному користуванні КЕВ м. Житомира Міністерства оборони України. Тому у випадку задоволення позовних вимог КЕВ м. Житомир, для відновлення порушеного права відповідач ОСОБА_1 має звертатись з позовом в порядку регресу до Головного управління Держгеокадастру Житомирської області.
У відзиві Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу районного суду - без змін.
При цьому зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правову природу позовів та обґрунтовано застосував абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України. При цьому прокурор не усунув недоліки позову, зокрема не вніс на депозитний рахунок міського суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки, що є підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін. 
У поданому відзиві на апеляційні скарги представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Кононеко А.А., просила апеляційні скарги першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що доводи, викладені в апеляційних скаргах, є необґрунтованими, надуманими та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального законодавства, а також не містять жодних належних та допустимих доказів, які могли б свідчити про незаконність або необґрунтованість ухвали суду.
Звертає увагу, що у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2025 року позов заступника керівника Житомирської окружної прокуратури, в інтересах Житомирської обласної військової адміністрації залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви. З матеріалів справи убачається, що позовна заява, подана прокурором 30 грудня 2022 року, відповідала вимогам ст.175, 177 ЦПК України, в редакції, чинній на дату звернення до суду. Водночас нова редакція ч. 4 ст. 177 ЦПК України, як зазначалось вище набула чинності 9 квітня 2025 року, тобто після подачі позовної заяви. Відтак, хоча позов подано прокурором до набрання чинності вищезгаданими змінами, однак внесення суми компенсації на депозитний рахунок суду є обов`язковим у справах, в яких суд першої інстанції ще не ухвалив рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності Законом №4292-ІХ.
Крім того, положення Закону №4292-ІХ від 12.03.2025 року пом`якшують цивільно-правову відповідальність добросовісних набувачів, яким у даній справі за результатами її розгляду може бути встановлено відповідачу - фізичній особі, звільняючи її від обов`язку пред`явлення окремого позову до держави чи територіальної громади в разі задоволення позову вищевказаної категорії та захищають такого добросовісного набувача шляхом перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду. Крім того, спірні правовідносини у цій справі є триваючими та на момент набрання чинності Законом № 4292-ІХ не були остаточно вирішені судом першої інстанції, що, відповідно до правових позицій Конституційного Суду України, обумовлює застосування нового нормативного регулювання до таких правовідносин. Враховуючи наведене, положення абзацу другого частини четвертої статті 177 ЦПК України, а також статей 390, 391 ЦК України у редакції Закону № 4292-ІХ від 12.03.2025 року підлягають застосуванню при розгляді цієї справи, а обов`язок попереднього внесення вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є таким, що підлягає виконанню незалежно від дати подання первісної позовної заяви.
В свою чергу, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що питання добросовісності чи недобросовісності набувача є оцінювальною категорією, яка у подальшому підлягатиме встановленню під час розгляду справи по суті, однак початкове визначення прокурором матеріально-правової підстави позову є обов`язковим для забезпечення коректної процесуальної форми позову. Саме від цього залежить дотримання чи недотримання вимог ст.177 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення відповідної ухвали. Відтак, за таких обставин застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги у цій частині — безпідставними та такими, що не спростовують законності й обґрунтованості ухвали суду першої інстанції
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення виходячи з наступного.
Залишаючи без руху подані позови з підстав ненадання прокурором експертно-грошової оцінки земельної ділянки і невнесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки, та у подальшому залишивши його без розгляду у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позову без руху, суд першої інстанції виходив з наступного. 
Так 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ, яким доповнено частину четверту статті 177 ЦПК України, згідно з якою у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову подаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Така вимога встановлена не лише для позовів, які подаються до суду, а й для тих, які вже перебувають у провадженні суду, оскільки вказаним Законом встановлено зворотну дію в часі його приписів в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.
Також суд зазначив, що обставини добросовісності/недобросовісності набувача досліджуватимуться та встановлюватимуться судом безпосередньо під час розгляду справи по суті, на підставі наданих сторонами в ході судового розгляду доказів, а відтак, оскільки зазначена обставинна залишаться невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору, суд має вжити всіх заходів з метою захисту прав відповідача, як потенційного добросовісного набувача. 
Крім того, суд вважав за необхідне залишити без розгляду і позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира, врахувавши його об`єднання з первісним позовом і аналогічність заявлених вимог з позовом прокурора. 
Однак з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.
Законом України № 4292-ІХ статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою такого змісту:
«5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 4292-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:
- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;
- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 4292-IX частину четверту статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту:
«У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону України № 4292-IX).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц підкреслено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування приписів частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
Суд першої інстанцій не врахував, що за змістом пункту 2 Розділу ІІ Закону України №4292-IX положення цього Закону мають зворотну дію в часі у частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Подібні висновки у спірних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24 (провадження № 61-11478св25), від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/417/25 (провадження № 61-12635св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/1754/24 (провадження № 61-12524св25).
Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор посилався на наявність підстав для визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №1755-УБД від 04.12.2020 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером: 1822082500:01:000:0771 та площею 0,5773 га, витребування земельної ділянки, обґрунтувуючи свої вимоги в тому числі недобросовісністю набувачів спірної земельної ділянки, зокрема ОСОБА_1 .
Прокурор вказував, що усі наведені ним обставини свідчать про відсутність волі держави на вибуття земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка відноситься до земель оборони, з державної у приватну власність, на відсутність у Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, недобросовісність відповідачів у спірних правовідносинах. Прокурор присилався на те, що спірна земельна ділянка на час її набуття відповідачем була розташована в масиві земель, де зростає ліс та перебуває у постійному користуванні Збройних сил України.
Прокурор стверджував, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак земельної ділянки знали про статус земельної ділянки, її цільове призначення, а ОСОБА_1 діяла недобросовісно (т.1, а.с.119-126).
Тобто, доводи прокурора та його позиція у спірних правовідносинах зводяться до того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави внаслідок неправомірних і недобросовісних дій набувачів, зокрема і ОСОБА_1 .
За встановлених у цій справі обставин суд першої інстанції зробив неправильний висновок про залишення позову без розгляду. 
Прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування земельної ділянки у недобросовісного набувача (останнього набувача), отже приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, абзацу третього частини другої статті 185 ЦПК України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність/недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення. Подібні висновки у спірних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі №354/1754/24, від 14 січня 2026 року у справі №354/160/25. 
З урахуванням наведеного, районний суд неправильно застосував до спірних правовідносин приписи статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, частини одинадцятої статті 187 ЦПК України.
Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За викладених обставин, ухвала Житомирського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2025 року про залишення без розгляду позовів заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної військової адміністрації та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційні скарги першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира задовольнити. 
Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий Судді