Номер провадження: 22-ц/813/4329/26 
Справа № 947/11381/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шилова Анастасія Василівна на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі по тексту – АТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 61989,09 грн. та витрат зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 06.11.2020 року на підставі кредитного договору № 2001727457701 ОСОБА_1 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 15000 грн, який пізніше збільшено до 50000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.01.2025 року складає 61989,09 грн., з яких: 42629,40 грн. - заборгованість за кредитом; 19359,69 грн. - заборгованість по процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2025 року позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 61989,09 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.
12.06.2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шилова А.В., звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2025 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2025 року заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шилова А.В., про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шилова А.В., звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила заочне рішення скасувати та у задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що кредитний ліміт збільшений банком без погодження з відповідачем та жодних договорів щодо збільшення між сторонами не укладалось, а тому умови користування банківським послугами не змінювалися та діяла єдина умова про надання кредиту в сумі 15000,0 грн. під 47,88 процентів річних. При цьому, стверджує, що банком на свій розсуд, використовуючи не передбачений жодним договором розмір кредитного ліміту та не передбачені види процентної ставки, незаконно здійснювалося нарахування завищених відсотків, які стягувалися позивачем замість спрямування внесених відповідачем грошових коштів на погашення тіла кредиту.
Скаржником також зауважувалося, що підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил не є укладенням договору споживчого кредиту, оскільки не було чітко визначено розміру кредиту, а також позивачем не долучено до позову докази про надання відповідачу нового кредиту у розмірі 50000 грн., окрім того, що існував раніше. При цьому, зауважується, що строк дії договору сплив 06.11.2021 року та докази щодо погодження відповідачем нового строку кредитування позивачем не надано, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача суми відсотків, які нараховані після закінчення строку кредитування є необґрунтованими.
Своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України учасники справи не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
За положеннями ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 61989,09 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи заявлені АТ «ПУМБ» позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 10.01.2025 року, складає 61989,09 грн., з яких: 42629,40 грн. заборгованість за кредитом та 19359,69 грн. заборгованість процентами. Також судом першої інстанції зазначено, що відповідач будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, доводів позивача не спростувала, а відтак враховуючи диспозитивність процесу справа розглядається за наявними в ній документами. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновком суду першої інстанції, за наступних підстав.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 06.11.2020 року ОСОБА_1 підписано заяву № 2001727457701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок у гривнях та надано кредитну картку. Дана заява містить детальну інформацію про особу заявника, а саме: паспортні дані, РНОКПП, відомості про місце проживання, номер телефону тощо.
Факт підписання даної заяви та видача банківської картки відповідачем по справі не заперечується.
Разом з тим, із заяви № 2001727457701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається також зазначення відомостей щодо розміру кредитного ліміту – 15000,0 грн. та процентної ставки за користування лімітом – 47,88 %. Також визначено, що у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом, застосовується процентна ставка на суму основного боргу у розмірі 62 процентів річних. Відповідно, підписавши вказану заяву, ОСОБА_1 погодилася із наведеними в ній умовам кредитування, в тому числі й щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, який визначений безпосередньо заявою, та його розміру у випадку прострочення виконання зобов`язань щодо погашення наявної заборгованості.
Строк дії кредитного ліміту згідно даної заяви становить 12 місяців з дня надання кредитного ліміт. При цьому визначено, що зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін або підстав для його скорочення. Тобто, сторонами, підписавши вказану заяву, обумовлений встановлений заявою строк кредитування, в тому числі й умови його подальшої пролонгації. Існування визначеного даною заявою підстав для припинення дії кредитного ліміту або його скорочення матеріали справи не містять, з огляду на що, враховуючи викладене в своїй сукупності, доводи апеляційної скарги у відповідні частині відхиляються апеляційним судом.
Окрім того, до позовної заяви також долучена довідка про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001727457701, дата – 06.11.2020 року, боржник – ОСОБА_1 , згідно якої 06.11.2020 року по картці останньої встановлено кредитний ліміт у розмірі – 15000,0 грн., 20.04.2021 року – збільшено до 20000,0 грн.; 20.05.2021 року – збільшено до 32000,0 грн.; 16.06.2021 року – збільшено до 42000,0 грн.; 22.07.2021 року – збільшено до 50000,0 грн.; 27.02.2022 року – зменшено до 49750,0 грн.; 03.03.2022 року – збільшено до 50000,0 грн.
Банком 13.01.2025 року за №KHO-44.2.2/18, направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, тому позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином.
Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 42629,40 грн. заборгованості за кредитом та 19359,69 грн. заборгованості за процентами.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про неправомірне збільшення кредиту, а також нарахування відсотків за межами дії договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, за таких підстав.
Так, з наданої банком довідки про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, відповідно до умов договору.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що надана виписка по рахунку і є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують кредитні відносини між сторонами, відповідно до умов договору, який за відсутності заперечень зі спливом строку, на який укладено договір продовжував строк дії.
Матеріали справи не містять доказів, того що ОСОБА_1 , або Банк звертались один до одного з запереченням, щодо закінчення строку, на який укладено договір, а тому колегія суддів приходить висновку, що продовження договору на той самий строк обумовлено умовами договору, а також продовження його дій та виконання умов щодо сплати зазначених у договорі відсотків.
А тому підстав вважати, що банком неправомірно нараховані відсотки в зазначеному розмірі за межами дії договору, колегія суддів не вбачає.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що обумовлений сторонами розмір кредитного ліміту неодноразово в подальшому змінювався, що підтверджується довідкою банку, та згідно долученої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 06.11.2020 року по 10.01.2025 року, остання користувалася наданими кредитними коштами, в тому числі й з урахуванням періодичної його зміни та безпосередньо останнього збільшення до 50000 грн., що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги щодо здійснення банком збільшення розміру кредитного ліміту на власний розсуд, зважаючи на встановлення факту користування відповідачем вказаним кредитним лімітом, що підтверджується в тому числі й іншими матеріалами справи в своїй сукупності, а саме наданими відповідачем копіями спілкування з представником АТ «ПУМБ» щодо наявної заборгованості за кредитним лімітом та пропозиції щодо погашення такої, шляхом внесення грошових коштів у розмірі 50000 грн. (а.с. 49-54).
Умовами підписаної відповідачем заяви також передбачено право клієнта відмовитися від надання/одержання кредиту в порядку та на умовах, визначених законодавством. Відомостей щодо вчинення відповідачем вказаних дій в матеріалах справи відсутні.
Стосовно посилань скаржника на внесення грошових коштів на погашення заборгованості у розмірі 10000,0 грн., 5000,0 грн. та 5000,0 грн., слід зауважити, що вказані розміри внесених відповідачем грошових коштів, згідно наданої банком виписки, враховувалися під час розрахунку фактичної заборгованості за кредитом. Будь-якого альтернативного розрахунку заборгованості наявні матеріали справи не містять. Відомостей погашення відповідачем кредитної заборгованості в повному обсязі матеріали справ також не містять.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене в своїй сукупності, наведені скаржником доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується обумовлення сторонами всіх істотних умов кредитування, натомість кредитна заборгованість відповідачем в повному обсязі погашена не була, а тому апеляційний суд вважає за необхідне зауважити щодо правильних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заявлених банком позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шилова Анастасія Василівна – залишити без задоволення.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 13 лютого 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда