ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" березня 2026 р. Справа№ 910/4983/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Демидової А.М. 
Алданової С.О. 

за участю:
секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,

представників сторін: 
представників сторін:
від позивача: Тєплова В.С. (в залі суду),
від відповідача: не з`явились,

розглянувши апеляційні скарги
Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" 
та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 (повний текст складено 19.09.2025)
у справі № 910/4983/25 (суддя Ломака В.С.) 

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»
про стягнення 2 580 793,21 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
21.04.2025 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Компанія) сформувало у системі «Електронний суд» позовну заяву, у якій просило Господарський суд міста Києва стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - Товариство) 2 600 558,90 грн, з яких 18 839,66 грн основного боргу (за лютий 2025 року), 1 844 690,50 грн 3% річних та 737 028,74 грн інфляційних втрат.
На обґрунтування заявлених вимог Компанія посилається на неналежне виконання Товариством зобов`язання за договором №0533-03041-ПД від 01.01.2024 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технічного управління).
Компанія повідомляє, що на виконання умов договору протягом січня 2024 року - лютого 2025 року надала, а Товариство отримало послугу на загальну суму 1 029 991 605,31 грн. Однак відповідач виконання своїх зобов`язань перед позивачем прострочив, надану послугу за спірний період оплачував невчасно та не в повному обсязі, а тому у Товариства за цей період виникла відповідна заборгованість в загальному розмірі 18 839,66 грн.
За порушення здійснення розрахунків за січень 2024 року - лютий 2025 року, враховуючи оплати за спірний період, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 18 839,66 грн основного боргу (лютий 2025 року), 1 844 690,50 грн 3% річних та 737 028,74 грн інфляційних втрат за весь період прострочення заборгованості (січень 2024 лютий - лютий 2025 року).

07.07.2025 у системі «Електронний суд» Компанія сформувала заяву, у якій просила закрити провадження в частині стягнення з Товариства 19 765,69 грн, з яких 18 839,66 грн основного боргу, 308,64 грн 3% річних, 617,39 грн інфляційних втрат. Стягнути з Товариства на користь Компанії за договором №0533-03041-ПД від 01.01.2024 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління 1 844 381,86 грн 3 % річних, 736 411,35 грн інфляційних втрат, а також суму сплаченого судового збору. Повернути Компанії судовий збір у розмірі переплаченої суми.
У поданій заяві Компанія зазначила, що до позовної заяви подала акт коригування від 09.07.2024 №ДУА_К-0002518 до акта надання послуги №ДУА-0007119 від 31.05.2024 згідно з договором від 01.01.2024 № 0533-03041-ПД, згідно з яким об`єм наданих послуг скорегований у бік зменшення, на підставі чого перераховано суму, що підлягала оплаті відповідачем, на 51 449,19 грн також в бік зменшення. Мінусове значення за цим актом було відображено і в розрахунку позивача, натомість, у зв`язку з технічною помилкою, таке значення не було математично враховане під час розрахунку. У зв`язку із зазначеною технічною помилкою Компанія додатком до цієї заяви подала до суду актуальний та арифметично вірний розрахунок заборгованості, згідно з яким стягненню з відповідача підлягають 1 844 381,86 грн 3% річних та 736 411,35 грн інфляційних втрат.

28.07.2025 у системі «Електронний суд» Компанія подала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила суд стягнути з Товариства 1 844 381,86 грн 3% річних та 736 411,35 грн інфляційних втрат.
У підготовчому засіданні 29.07.2025 представник позивача просив суд не розглядати по суті раніше подане Компанією клопотання від 07.07.2025 про закриття провадження у справі №910/4983/25 в частині вимог позивача про стягнення з Товариства 18 839,66 грн основного боргу, 308,64 грн 3% річних та 617,39 грн. інфляційних втрат. 

Зважаючи на заявлене представником позивача клопотання, а також враховуючи подання Компанією заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розгляду по суті та вирішення клопотання позивача від 07.07.2025 про закриття провадження у справі №910/4983/25 в частині позовних вимог.
У той же час, у підготовчому засіданні 29.07.2025 суд прийняв до розгляду подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим має місце нова ціна позову - 2 580 793,21 грн (736 411,35 грн інфляційних втрат та 1 844 381,86 грн 3% річних), виходячи з якої вирішується спір.

Позиції учасників справи.
Товариство у відзиві проти заявлених до нього вимог заперечило та зазначило, що Компанія не надала обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми заборгованості та нарахованих протягом спірного періоду компенсаційних виплат. Так, згідно зі здійсненим Товариством контррозрахунком за вказаний Компанією спірний період, Товариство має переплату в розмірі 32 609,52 грн. 
Товариство також вважає, що у позивача відсутнє право на стягнення інфляційних втрат за грудень 2024 року у розмірі 199 990,05 грн, нарахованих за період з 31.01.2025 по 06.02.2025 (розрахована за 7 днів).

Товариство також подало клопотання, у яких, посилаючись на положення ст. 233 ГК України, просило суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір нарахованих 3% річних на 90%, а також у разі повного або часткового задоволення вимог Компанії відстрочити виконання рішення на 1 рік з дня його прийняття.
Компанія у додаткових поясненнях заперечила проти задоволення клопотань Товариства про відстрочення виконання рішення та про зменшення розміру 3% річних на 90%.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Компанії 1 844 381,36 грн 3% річних, 537 038,69 грн інфляційних втрат та 28 576,40 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
За висновком суду, оскільки нарахована позивачем сума 3% річних у розмірі 1 844 381,86 грн є арифметично правильною та відповідає приписам чинного законодавства, тоді як відповідачем контррозрахунку наведених компенсаційних виплат надано не було, стягнення з Товариства 3% річних у вище вказаному розмірі є законним та обґрунтованим.
Разом із тим, перевіривши наданий Компанією розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивач за період з 31.01.2025 по 06.02.2025 нарахував відповідачу інфляційну складову за час прострочення, що дорівнює половині місяця або менше такої (від 1 дня включно з 15 днями), у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок інфляційний втрат у цій частині не відповідає положенням чинного законодавства та погодився з твердженням Товариства, наведеним у відзиві, щодо відсутності у позивача права на нарахування інфляційних втрат за вище наведений період (за 7 календарних днів).
Розглянувши клопотання відповідача про зменшення заявленої позивачем до стягнення суми 3% річних на 90%, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення нарахованих Компанією до стягнення сум 3 % річних у даній справі, розмір яких відповідає принципам розумності і справедливості та є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником.
Щодо заяви відповідача про надання йому відстрочки у виконанні рішення суду на один рік суд зазначив, що відповідач не надав належних та допустимих доказів наведених ним причин неможливості виконання рішення суду

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2025, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні заяви Товариства від 08.07.2025 про відстрочення виконання рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Товариства про відстрочку виконання рішення у справі №910/4983/25 строком на один рік.
Скаржник вважає, що місцевий господарський суд необґрунтовано не взяв до уваги його доводи та відмовив у задоволенні поданої ним заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Позиції учасників справи.
Компанія надала відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог Товариства заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу Товариства залишити без задоволення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 заяву судді Корсака В.А. про самовідвід від розгляду справи №910/4983/25 за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі №910/4983/25 задоволено. Відведено суддю Північного апеляційного господарського суду Корсака В.А. від розгляду справи №910/4983/25. Матеріали справи №910/4983/25 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4983/25. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 до надходження матеріалів справи №910/4983/25.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Компанії та узагальнення її доводів.
Також не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2025, Компанія звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог Компанії та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з Товариства на користь Компанії судові витрати.
Компанія вважає рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства на Компанії 199 372,66 грн інфляційних втрат незаконним, необґрунтованим, оскільки суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи,.
Компанія просила стягнути з Товариства 1 844 381,86 грн 3% річних та 736 411,35 грн інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 28.07.2025). Підставами нарахування 3% річних та інфляційних втрат є порушення Товариством умов договору №0533-03041-ПД від 01.01.2024 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 199 372,66 грн інфляційних нарахувань, суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у справі №910/13074/19. 
За доводами Компанії, висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, підлягають застосуванню в разі повного погашення боргу, що припадає на неповний місяць (з 1 до 15 числа відповідного місяця), а також у разі виникнення боргу в неповному місяці (якщо строк виконання грошового зобов`язання припадає з 16 до 31 числа відповідного місяця). За таких обставин інфляційна складова боргу не нараховується.
Якщо ж у конкретному місяці сума боргу зменшується лише частково (на певну суму), і надалі борг продовжує існувати, підстави для ненарахування інфляції за цей місяць відсутні.
Зворотне означало б, що боржник, який щомісяця з 1 до 15 числа формально сплачує кредитору частину боргу (яка може бути незначною порівняно із загальною сумою боргу), повністю звільняється від обов`язку сплати інфляційних втрат з їх виключенням зі складу грошового зобов`язання». Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.07.2024 у справі №910/7722/23. 
Дана судова практика чітко розмежовує два різних, за бухгалтерським значенням та логічним розумінням, види виконання фінансових зобов`язань, а саме - їх повне погашення; їх часткове погашення.
Скаржник зауважує, що Товариство не заперечувало твердження Компанії, що виконання зобов`язань за договором відбулось із порушенням строку такого виконання та його частковим виконанням в подальшому, а саме у вигляді внесення оплати частинами за кожний з періодів, не покриваючи всю суму заборгованості за певний період одним платежем. Так, на підставі акта приймання-передачі послуги за грудень 2024 року Товариство мало сплатити 89 974 851,01 грн до 15.01.2025. Натомість у передбачений договором термін відповідач оплати не здійснив. Починаючи з 16.01.2025 по 18.02.2025, Товариство здійснювало часткові оплати, що зараховувались в погашення заборгованості по акту приймання-передачі послуги за грудень 2024 року. 
Апелянт зазначає, що якщо сума боргу зменшується лише частково (на певну суму), і надалі борг продовжує існувати, підстави для ненарахування інфляції за цей місяць відсутні.
Заборгованість за грудень за актом приймання-передачі послуги виникла ще 16.01.2025 і продовжувала існувати по дату її повного погашення, а саме по 18.02.2025. Як зазначено у розрахунку заборгованості, Компанія здійснила нарахування інфляційних втрат в розмірі 199 372,66 грн, адже заборгованість в розмірі 16 614 388,68 грн (на яку нараховувались інфляційні втрати) почала існувати ще 16.01.2025 (така входила до загальної суми нарахування за грудень 2024 року, а саме 89 974 851,01 грн) і продовжила своє існування саме в такому розмірі по 06.02.2025 включно. Тобто, період прострочення виконання зобов`язань склав 16 днів у січні 2025 року.

На виконання вимоги суду Компанія надала додаткові пояснення, у яких зазначила, що здійснила нарахування інфляційних втрат в розмірі 199 372,66 грн, адже заборгованість у розмірі 16 614 388,68 грн (на яку нараховувались інфляційні втрати) почала існувати ще 16.01.2025 (така входила до загальної суми нарахування за грудень 2024, а саме: 89 974 851,01 грн) і продовжила своє існування саме в такому розмірі по 06.02.2025 включно. Тобто, період прострочення виконання зобов`язань склав 16 днів у січні 2025 року. До цих пояснень позивач додав розрахунок заборгованості, нарахованих інфляційних втрат та 3% річних із зазначенням детальної інформації щодо кількості днів існування заборгованості по актам, періоду такої заборгованості, яка врахована ним при нарахуванні інфляційних втрат, а також даних, щодо платіжних інструкцій, що підтверджують здійснення відповідачем тієї чи іншої оплати.

Позиції учасників справи.
Віт Товариства відзив на апеляційну скаргу Компанії не надійшов.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги Компанії по суті.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 03.10.2025 апеляційну скаргу Компанії передано колегїї у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4983/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 до надходження матеріалів справи №910/4983/25.
16.10.2025 матеріали справи №910/4983/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі №910/4983/25. Повідомлено учасникам справи, що розгляд апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі №910/4983/25 буде здійснюватися в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 12.11.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки).
Колегія суддів у судовому засіданні 12.11.2025 протокольно оголосила перерву у судовому засіданні до 08.12.2025 на підставі ст. 216 ГПК України.
Судове засідання призначене на 08.12.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 призначено судове засідання на 26.01.2026.
Колегія суддів у судовому засіданні 26.01.2026 протокольно оголосила перерву у судовому засіданні до 02.03.2025 на підставі ст. 216 ГПК України.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 справа №910/4983/25 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданової С.О., Демидова А.М. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 прийнято апеляційні скарги Товариства та Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі №910/4983/25 до провадження у визначеному складі суду.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Компанія є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100% акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 №73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №829-р "Про погодження перетворення державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у приватне акціонерне товариство.
Компанія виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").
01.11.2023 Компанія листом №01/57999 повідомила Товариство про приєднання останнього до умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (ідентифікатор договору № 0533-03041-ПД, дата акцептування - 01.01.2024 року), на підставі заяви-приєднання Товариства.
Отже, шляхом подання відповідної заяви про приєднання до умов договору та акцептуванням позивачем вказаної заяви Товариства, 01.01.2024 Компанія (оператор системи передачі, ОСП, виконавець) та Товариство (користувач) уклали договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0533-03041-ПД (далі - договір).
Відповідно до абз. 2 п. 2.1 договору ОСП зобов`язується надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга).
Згідно з п. 2.2 договору користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору.
В силу п. 3 ч. 2 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
За умовами п. 3.2 договору плата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється НKPEKП відповідно до затвердженою ним методики (порядку) та оприлюднюється OCП на офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою.
Аналогічне положення закріплені також у ч. 5 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії".
Обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі (п. 3.3 договору).
Згідно з п. 3.4 договору планова та/або фактична вартість послуги визначається як добуток чинного на момент надання послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.
Відповідно до п. 3.5 договору користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків: 1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду; 2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Плановий обсяг послуги, що використовується для визначення планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду (п. 3.6 договору).
Згідно з п. 3.7 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуги, наданих Виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються АКО. Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості Послуги, після коригування обсягів, Користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання Послуги (включно). Акти надання Послуги та акти коригування до актів надання Послуги у відповідному розрахунковому періоді Виконавець направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Акти надання Послуги та акти коригування до актів надання Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді Виконавець OCП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу у два примірники Акта надання Послуги та/або акта коригування до актів надання Послуги в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.
Користувач здійснює підписання актів надання послуги та актів коригування до актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня ix отримання користувачем. У разі виникнення розбіжностей за отриманим від OCП за попередній розрахунковий період актом надання послуги користувач має право оскаржити зазначені в акті надання послуги вартість та/або фактичний обсяг послуги шляхом направлення OCП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений цим Договором термін. Якщо користувач не надає OCП повідомлення 3 обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей. У разі підтвердження розбіжностей ППКО користувача надає АКО актуальні дані для здійснення врегулювання. Врегулювання розбіжносте й здійснюється в терміни та відповідно до вимог додатка 10 до Правил ринку та відображаються в акті коригування (п. 3.8 договору).
Відповідно до п. 3.9 договору за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим Договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату пені та штрафних санкцій, за наявності письмової згоди користувача.
OCП щокварталу оформлює акт звірки розрахунків наданої послуги відповідно до форми, наведеної в додатку 5 до цього Договору, та в строк до 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надсилає його користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (за допомогою Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноруч ним підписом уповноваженою особи зі своєї сторони. користувач протягом 3 робочих днів з дня отримання акта звірки розрахунків наданої послуги заповнює його зі своєї сторони, підписує його та повертає один примірник OCП. За окремим запитом користувача оформлюються відповідний акт звірки розрахунків наданої послуги (п. 11.1 договору).
За умовами п. 11.2 договору у разі виникнення розбіжностей в акті звірки розрахунків наданої послуги користувач має пpaво протягом 3 робочих днів з дня отримання такого акта відобразити такі розбіжності із відповідним обґрунтуванням в отриманому акті звірки, підписати та повернути його OCП. Якщо сторони не дійшли згоди, розбіжності та суперечки вирішуються у порядку, встановленому главою 12 цього договору.
Акти надання послуги, акти коригування до актів надання послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, рахунки, будь-які повідомлення за цим Договором повинні направлятися однією стороною іншій за допомогою сервісу, електронною поштою, а також можуть бути підтверджені рекомендованим листом, іншим реєстрованим поштовим відправленням a6o доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому договорі (п. 11.3 договору).
Згідно з п. 11.6 договору рахунки, акти надання послуги, акти коригування до актів надання послуги, акти звірки розрахунків та повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачу, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції. Електронний документ, який направляється стороною на виконання Договору через сервіс, вважається одержаним іншою стороною з часу набуття документом статусу "доставлено" у сервісі. Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, породжує права та обов`язки для сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичним документу, який міг би бути створений однією зі сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.
Протягом січня 2024 року - лютого 2025 року Компанія формувала та надсилала користувачу в погоджений сторонами спосіб і порядку відповідні рахунки на часткову оплату послуг за договором, а також акти надання послуги та акти коригування.
У матеріалах справи наявні відповідні акти за фактично надані послуги диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за січень 2024 року від 31.01.2024 року на суму 99 450 279,11 грн (з урахуванням акта коригування від 30.05.2024 на суму 51 051,79 грн), за лютий 2024 року від 29.02.2024 на суму 84 778 720,94 грн (з урахуванням акта коригування від 13.06.2024 на суму 83 580,14 грн), за березень 2024 року від 15.04.2024 на суму 85 131 802,31 грн (з урахуванням акта коригування від 25.06.2024 на суму 179 862,36 грн), за квітень 2024 року від 30.04.2025 на суму 66 524 474,75 грн (з урахуванням акта коригування від 04.07.2024 на суму 131 836,75 грн), за травень 2024 року від 31.05.2024 на суму 61 759 148,45 грн (з урахуванням акта коригування від 09.07.2024 на суму 51 449,19 грн), за червень 2024 року від 30.06.2024 на суму 52 115 868,19 грн, за липень 2024 від 15.08.2024 на суму 54 417 303,23 грн (з урахуванням акта коригування від 21.10.2024 на суму 86 338,88 грн), за серпень 2024 року від 31.08.2024 на суму 59 323 453,06 грн (з урахуванням акта коригування від 05.11.2024 на суму 141 936,20 грн), за вересень 2024 року від 15.10.2024 на суму 58 170 461,03 грн (з урахуванням акта коригування від 05.12.2024 на суму 322,87 грн), за жовтень 2024 року від 31.10.2024 на суму 71 095 610,17 грн (з урахуванням акта коригування від 03.01.2025 на суму 160 071,66 грн), за листопад 2024 року від 15.12.2024 на суму 80 406 734,78 грн (з урахуванням акта коригування від 30.01.2025 на суму 99 975,87 грн), за грудень 2024 року від 15.01.2025 на суму 89 942 241,49 грн (з урахуванням акта коригування від 03.03.2025 на суму 32 609,52 грн), за січень 2025 року від 15.02.2025 на суму 83 737 669,22 грн, за лютий 2025 року від 15.03.2025 на суму 83 137 838,58 грн.
Внаслідок неналежного виконання Товариством зобов`язань в частині своєчасної оплати отриманих від Компанії протягом січня 2024 року - лютого 2025 року послуг, Компанія (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 28.07.2025) просила стягнути з Товариства 1 844 381,86 грн 3% річних, нарахованих на відповідні суми заборгованості за визначені періоди згідно з наданим позивачем розрахунком, а також 736 411,35 грн інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми основного боргу протягом наведених періодів.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Щодо апеляційної скарги Компанії.
Колегія суддів відзначає, що жодна із сторін у цій справі не заперечує встановлені місцевим судом обставини справи. У апеляційній скарзі Компанія оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині, якою відмовлено у задоволенні її вимог про стягнення з Товариства 199 372,66 грн інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 щодо нарахування інфляційних втрат виклав такі висновки.
ЦК України як основним актом цивільного законодавства не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, ч. 1 ст. 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною 5 ст. 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою ст. 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 і в даному випадку об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності від неї відступати.
Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.
Водночас на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.
З огляду на таке, об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Колегія суддів зазначає, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, перевіривши наданий Компанією розрахунок інфляційних втрат, встановив, що позивач за період з 31.01.2025 по 06.02.2025 нарахував відповідачу інфляційну складову за час прострочення, що дорівнює менше або половині місяця (від 1, включно з 15 днями), у зв`язку з чим дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок інфляційний втрат у цій частині не відповідає положенням чинного законодавства та погоджуються з твердженням Товариства, наведеним у відзиві, щодо відсутності у позивача права на нарахування інфляційних втрат за вищенаведений період (за 7 календарних днів).
Колегія суддів відзначає, що наявний у матеріалах справи розрахунок, який Компанія подавала суду першої інстанції, містить визначений позивачем період нарахування інфляційних на суму боргу 16 614 388,68 грн за період 31.01.2025-06.02.2025, період прострочення 7 днів, за який Компанія просить стягнути з Товариства 199 372,66 грн. 
У апеляційній скарзі Компанія стверджує, що заборгованість за грудень 2024 року по акту приймання-передачі послуги виникла ще 16.01.2025 і продовжувала існувати по дату її повного погашення, а саме по 18.02.2025. Компанія зауважує, що у розрахунку заборгованості зазначено про здійснення нарахування інфляційних втрат в розмірі 199 372,66 грн, адже заборгованість у розмірі 16 614 388,68 грн (на яку нараховувались інфляційні втрати) почала існувати ще 16.01.2025 (така входила до загальної суми нарахування за грудень 2024 року, а саме 89 974 851,01 грн) і продовжила своє існування саме в такому розмірі по 06.02.2025 включно. Тобто період прострочення виконання зобов`язань склав 16 днів у січні 2025 року.
Аналогічні доводи Компанія навела і у наданих апеляційному суду додаткових поясненнях, до яких долучила розрахунок інфляційних нарахувань.
У цьому розрахунку Компанія визначила період нарахування на заборгованість за грудень 2024 року у розмірі 16 614 388,68 грн інфляційних втрат 16.01.2025-06.02.2025 (період існування заборгованості за актом від 15.01.2025 для нарахування інфляційних втрат), кількість днів для нарахування інфляційних втрат - 22.
Колегія суддів відзначає, що у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції Компанія наводить різні доводи та визначає різні періоди нарахування інфляційних втрат на заборгованість за грудень 2024 року у розмірі 16 614 388,68 грн (у суді першої інстанції 31.01.2025-06.02.2025 (період прострочення - 7 днів), а в суді апеляційної інстанції - 16.01.2025-06.02.2025 (кількість днів для нарахування інфляційних втрат - 22). 
Апеляційний суд відзначає, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 цього Кодексу та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з принципом диспозитивності господарського судочинства учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (п. 2 ст. 14 ГПК України).
Для принципу диспозитивності характерним є визначальний вплив волевиявлення сторін та їх процесуальних ініціатив на результати процесуальної діяльності суду у межах судової справи.
Колегія суддів відзначає, що у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Апеляційний суд вважає, що зміною періоду нарахування (з 31.01.2025-06.02.2025 на 16.01.2025-06.02.2025) Компанія намагається довести помилковість висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення 199 372,66 грн інфляційних нарахувань.
Колегія суддів перевірила надані Компанією розрахунки інфляційних нарахувань за період 31.01.2025-06.02.2025 (розрахунки, проведені з використанням ресурсів https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, https://calc.sitebuy.pro/about, додаються), визначений Компанією у наданих до суду першої інстанції розрахунках на суму боргу 16 614 388,68 грн, та погоджується з висновком місцевого суду про відмову у їх задоволенні. Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.
Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги Компанії відсутні, рішення суду першої інстанції у оскаржуваній Компанією частині має бути залишено без змін.
Водночас колегія суддів відзначає, що згідно з розрахунком інфляційних нарахувань за період 16.01.2025-06.02.2025 на суму 16 614 388,68 грн, проведеним на калькуляторі підрахунку заборгованості та штрафних санкцій (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff) та на юридичному калькуляторі (https://calc.sitebuy.pro/about) (розрахунки долучені до матеріалів справи) інфляційні нарахування все одно складають 0,00 грн.

Щодо апеляційної скарги Товариства.
Товариство заявило клопотання про надання йому відстрочки у виконанні рішення суду на один рік. 
На обґрунтування цього клопотання Товариство зазначило таке. 
Під час виконання ним своїх зобов`язань за спірним договором мали місце виняткові обставини, які утворились не внаслідок його власної господарської діяльності та недбалого, нераціонального господарювання, а в силу об`єктивних, незалежних від нього обставин, передбачити чи попередити які Товариство було не в змозі, адже їх виникнення не залежало від волі останнього. На сьогоднішній день, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан відповідно до Указу Президента України №64/2022 (з подальшими змінами). Відповідач продовжує надавати послуги з розподілу електричної енергії відповідно до тарифів, затверджених НКРЕКП, усуває аварії та докладає усіх зусиль з метою забезпечення безперебійного постачання електричної енергії для життєдіяльності країни. Товариство бере участь у відновлювальних роботах із забезпечення електропостачанням населених пунктів інших областей України, на що спрямовує всі свої матеріальні ресурси, в т. ч. і грошові. Починаючи з 24.02.2022 фіксується скорочення оплати за послуги з розподілу електроенергії з доку споживачів послуг регіону, а також наявність великомасштабних руйнувань електричних мереж товариства (опор ПЛ, проводів, роз`єднувачів, трансформаторних підстанцій, ЛЕП інше) у результаті бойових дій, що призводить до суттєвих економічних (фінансових) втрат Товариства на відновлення електричних мереж та призводить до утруднення виконання зобов`язань перед працівниками із виплати заробітної плати, сплати податкових зобов`язань. У цей надзвичайно складний для українського суспільства та державності час надання відстрочки виконання рішення у даній справі сприятиме стабілізації роботи оператора системи розподілу та недопущенню критичної ситуації в енергетичній сфері.
Відповідач повідомляє, що джерелом погашення заборгованості після відстрочки виконання судового рішення у даній справі стануть кошти, які будуть стягнуті з його (Товариства) боржників в судовому порядку. Стягнуті грошові кошти за такими справами Товариство буде перераховувати позивачу в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду у справі № 910/4983/25. Тобто відповідач протягом року зможе накопичити кошти з метою погашення заборгованості за рішенням суду у справі у справі № 910/4983/25.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на інший строк, який визначається господарським судом.
За приписами ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього кодексу.
Відповідно до вказаної норми господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодні докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.
Відстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду (судова дискреція або "суддівський розсуд"), яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні питання про відстрочку виконання судового рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Тобто, законодавець пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.
При цьому норми чинного господарського процесуального законодавства не містять вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання.
Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Тобто особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення у даній справі або роблять таке виконання неможливим.
Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.
Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.
Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, згідно з п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, як це визначено у п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012.
Право людини на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II ). За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V ).
ЄСПЛ у рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 зазначив, що, ураховуючи що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи зумовлена затримка у виконанні рішення особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексація присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. 
Ураховуючи викладене, недостатнім є лише факт відсутності у боржника коштів, суди обов`язково повинні враховувати інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. 
Отже, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції остаточні судові рішення не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції").
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду, а посилання на наявність воєнного стану, тяжке фінансове становище, систематичне порушення контрагентами відповідача своїх фінансових зобов`язань перед останнім не є тими виключними обставинами, які давали би достатні підстави для відстрочення виконання судового рішення. Відповідач також не надав суду жодних доказів на підтвердження відсутності у нього достатньої суми грошових коштів, у т .ч. на банківських рахунках чи в касі підприємства, для повного погашення спірної у даній справі та визнаної судом обґрунтованою заборгованості. Так само відповідач не надав і доказів на підтвердження обставин реальності виконання рішення суду у цій справі після закінчення строку, на який він просив відстрочити виконання рішення.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання Товариства про відстрочення виконання рішення. Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі №910/4983/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі №910/4983/25 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційних скарг, покласти на скаржників.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.03.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді А.М. Демидова

С.О. Алданова