ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
10 квітня 2026 року 	Справа № 280/1443/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Запорізькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
20.02.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС України у Запорізькій області, оформлене листом від 29.12.2025 №53825/6/08-01-24-11;
- зобов`язати Головне управління ДПС України у Запорізькій області за заявою ОСОБА_1 вх. №66289/6 від 25 грудня 2025 року підготувати висновок про повернення з бюджету помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у сумі шістнадцять тисяч двісті вісімдесят сім гривень військового збору, що були сплачені 08 грудня 2025 року, та грошових коштів у сумі шістнадцять тисяч двісті вісімдесят сім гривень податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами, які не підлягають обов`язковому декларуванню, які були сплачені 08 грудня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , з 11.08.1997 спільно з дружиною володів квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі смертю дружини, позивач оформив спадкові права на зазначену квартиру. Будучи законним власником квартири, позивач відчужив її шляхом укладання договору купівлі – продажу від 08.12.2025. При укладенні договору Позивачем сплачено військовий збір у сумі 16287,00 гривень, а також 16287,00 гривень податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами, які не підлягають обов`язковому декларуванню. На переконання позивача, ним помилково було сплачено вказані податки, оскільки нормами статті 172 ПК України визначено, що у разі перебування майна (у даному випадку квартири) у власності платника податку більше трьох років, дохід з його продажу не оподатковується. Позивач, згідно норм Сімейного кодексу України, набув право сумісної власності (1/2 частки) на квартиру з моменту її покупки на їм`я дружини - 11.08.1997, та в подальшому отримав іншу частку у спадщину. Вважає протиправною відмову відповідача у поверненні позивачу помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, просить задовольнити позовні вимоги.
25.02.2026 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/1443/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 06.03.2026 за вх. №11966. В обґрунтування заперечень посилається на те, що від позивача надійшла заява про повернення помилково сплачених сум грошових зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами у сумі 16287,00 грн. та військового збору у сумі 16287,00 грн, з огляду на отримання доходу з продажу квартири, що перебуває у власності позивача більше трьох років. Вважає відсутніми підстави для звільнення позивача від таких податкових зобов`язань, оскільки реєстрацію право власності позивача на квартиру здійснено 09.05.2025, коли як договір купівлі-продажу укладено 08.12.2025. Позивачем документально не було не доведено, що квартира дійсно перебувала у спільній сумісній власності під час перебування у шлюбі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідь на відзив надійшла до суду 11.03.2026 за вх.№12921, в якій позивач заперечив проти доводів відповідача. Вважає документально доведеним факт перебування квартири у спільній сумісній власності позивача та його померлої дружини. Вважає хибними доводи відповідача, що позивач набув право власності на квартиру лише 09.05.2025 лише після державної реєстрації. Крім того, нормами статті 172 ПК України визначено, що умова щодо перебування такого майна у власності платника податку більше трьох років не поширюється на майно, отримане платником податку у спадщину.
Заперечення на відповідь на відзив надійшли до суду 17.03.2026 за вх.№13777. Зазначено, що позивач не надавав для ознайомлення інформацію з державного реєстру речових прав та обтяжень нерухомого майна на спільну сумісну власність подружжя в період з 11.08.1997 по 18.10.2024 року, яка підтверджувала наявність майна більше трьох років, натомість надана інформація після оформлення спадщини.
Ухвалою суду від 02.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
У позивача на праві особистої приватної власності перебувала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою 09.05.2025, зареєстровано в реєстрі за №447, Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою 09.05.2025, зареєстровано в реєстрі за №448.
Свідоцтвом про право власності, виданого Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою 09.05.2025, зареєстровано в реєстрі за №447, підтверджено, що позивачу на праві спільної сумісної власності (набутого подружжям під час шлюбу) належить 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,32 кв.м, житловою площею 19,5 кв.м, що належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Гілея» 11 серпня 1997 року за реєстраційним номером 276/3680, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 26 серпня 1997 року в реєстровій книзі 190 за реєстровим номером 35215.
Свідоцтвом про право власності, виданого Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою 09.05.2025, зареєстровано в реєстрі за №448, підтверджено, що позивач успадкував 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем 08.12.2025 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час підписання договору, позивачем було сплачено податок на доходи фізичних осіб у сумі 16287,00 грн та військовий збір у сумі 16287,00 грн.
В подальшому позивачем було подано до Головного управління ДПС у Запорізькій області заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, у відповідь на яку листом від 29.12.2025 №53825/6/08-01-24-11 позивачу було відмовлено.
Не погодившись з відмовою у поверненні помилково сплачених коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно з п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Порядок оподаткування операцій з продажу об`єктів нерухомого майна визначений статтею 172 ПК України.
Пунктом 172.1 та п.172.2 ст. 172 ПК України передбачено, що не оподатковується один раз протягом звітного податкового року, за умови перебування такого майна у власності платника податку більше трьох років, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну):
житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи об`єкт незавершеного будівництва таких об`єктів, земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці);
земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення;
земельної ділянки сільськогосподарського призначення, безпосередньо отриманої платником податку у власність у процесі приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій або приватизації земельних ділянок, які перебували у користуванні такого платника, або виділеної в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю), а також таких земельних ділянок, отриманих платником податку у спадщину.
Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку більше трьох років не поширюється на майно, отримане платником податку у спадщину.
Дохід від відчуження господарсько-побутових споруд, що розташовані на одній ділянці з житловим або садовим (дачним) будинком та продаються разом з ним, для цілей оподаткування окремо не визначається.
Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року другого об`єкта нерухомості (крім операцій з відчуження житлової нерухомості банками в порядку звернення стягнення за договорами іпотеки, що забезпечують кредит, наданий в іноземній валюті), із зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного у пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року третього та наступних об`єктів нерухомості (крім операцій з відчуження житлової нерухомості банками в порядку звернення стягнення за договорами іпотеки, що забезпечують кредит, наданий в іноземній валюті) із зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу другого та наступних об`єктів нерухомості, не зазначених у пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, крім випадків, якщо зазначене у цьому абзаці майно отримано платником податку у спадщину.
Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року третього та наступних об`єктів нерухомості у вигляді отриманих у спадщину об`єктів нерухомості, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Дохід від продажу об`єктів нерухомості, зазначених в абзаці другому пункту 172.2 цієї статті, може бути зменшений на документально підтверджені витрати на придбання об`єкта нерухомості, розташованого на території України.
Отже, згідно з пунктом 172.5 статті 172 ПК України сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи:
а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни;
б) особою, у власності якої перебував об`єкт нерухомості, відчужений за рішенням суду про зміну власника та перехід права власності на таке майно. Фізична особа зобов`язана відобразити доход від такого відчуження у річній податковій декларації.
Відповідно до підпункту 168.4.8 пункту 168.4 статті 168 ПК України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе фізична особа у випадках, визначених IV розділом ПК України.
Підпунктом "б" підпункту 168.4.5 пункту 168.4 статті 168 ПК України визначено, що фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету за місцем нотаріального посвідчення таких договорів (одержання свідоцтв).
Одночасно, слід зазначити, що відповідно до приписів пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» від 04.12.2024 № 4113-ІХ внесено зміни до підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, зокрема шляхом доповнення підпунктами 1.11-1.16, які стосуються розмірів нарахування та сплати військового збору.
Відповідно до абзацу 2-3 підпункту 1.16 вказаного пункту ставка військового збору у розмірі 5 відсотків застосовується до доходів, що включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу та остаточний розрахунок податкових зобов`язань щодо яких проводиться в поданій річній податковій декларації про майновий стан і доходи, нараховані (виплачені) платникам податків починаючи з 1 січня 2025 року.
Сума доходу від операцій з майном, доходу у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна, що підлягає оподаткуванню згідно з положеннями розділу IV цього Кодексу, отримана платником податків після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану", оподатковується військовим збором за ставкою у розмірі 5 відсотків незалежно від зазначення таких доходів у річній податковій декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік.
Враховуючи викладене, фізична особа, що укладає договір купівлі-продажу нерухомості з іншою особою, сплачує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір до бюджету за місцем нотаріального посвідчення договору (за місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса або державної нотаріальної контори) до нотаріального посвідчення через банківські установи.
Водночас, за умови перебування квартири у власності платника податку строком більше трьох років або отримання її за спадщиною, сплата податку на дохід з її продажу та військовий збір не здійснюється.
Спірним питанням у даній справі є момент, з якого позивач почав володіти квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та її перебування у володінні позивача понад трьох років.
Матеріалами справи підтверджується, що дружина позивача, ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі з позивачем, 11.08.1997 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі продажу, зареєстрований Запорізькою Товарною біржою «Гілея» 11.08.1997 за реєстровим номером 276/3680, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 26 серпня 1997 року в реєстровій книзі 190 за реєстровим номером 35215).
Згідно наявного штампу в паспорті позивача вбачається, що шлюб між ним та ОСОБА_2 зареєстровано 24.03.1978. Докази окремих домовленостей між ними щодо права на володіння, користування і розпоряджання майном відсутні.
Згідно положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України України).
Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
ОСОБА_2 придбано квартиру за час шлюбу з позивачем, а тому, на підставі статті 60 Сімейного кодексу України, квартира належала дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 462/518/18 (провадження №61-13422св19).
Отже, у позивача перебувала з 11.08.1997 на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , за час шлюбу з ОСОБА_2 .
За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача стосовно моменту набуття права на володіння 1/2 частки квартири лише з 09.05.2025 після здійснення державної реєстрації.
Також, судом встановлено, що позивач набув право на іншу частку квартири у зв`язку з її спадкуванням, а тому на позивача розповсюджується положення п.172.2 ст. 172 ПК України, яким умова перебування майна у власності платника податку більше трьох років у випадку набуття його у спадщину не застосовується.
Таким чином, у позивача не виникало обов`язку зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору під час продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивач більше трьох років володів нею на праві сумісної власності, та в подальшому успадкував її частину від померлої дружини.
За встановлених у цій справі обставин суд приходить до висновку про те, що відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу у поверненні надмірно сплаченого податку на прибуток та військового збору.
Щодо права позивача на повернення надмірно сплаченого податку на прибуток.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
У відповідності із підпунктом 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначені статтею 43 Податкового кодексу України. Згідно з пунктами 43.1 - 43.4 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків. Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
Пунктом 43.5 статті 43 ПК України передбачено, що контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку.
Механізм інформаційного обміну між ДПС, територіальними органами ДПС та Казначейством і територіальними органами Казначейства у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, пені за платежами, контроль за справлянням яких покладено на ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок передбачений зокрема "Порядком інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення (перерахування) платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені", затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60 (далі - Порядок № 60).
Пунктом 5 розділу ІІ Порядку № 60 встановлено, що якщо за результатами розгляду заяви підрозділом територіального органу ДПС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, встановлено правомірність повернення коштів, працівник цього підрозділу вносить до Журналу відмітку про правомірність повернення відповідної суми коштів.
У разі якщо за результатами розгляду заяви правомірність повернення коштів не встановлено, у строки, визначені абзацами другим-четвертим цього пункту, підрозділ територіального органу ДПС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, готує та направляє платнику письмове повідомлення з відмовою у поверненні коштів із зазначенням причини такої відмови.
З огляду на наведені положення норм права можливо дійти висновку про те, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів, є одночасна наявність таких обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 статті 43 ПК України.
У цій справі встановлено та не спростовано відповідачем те, що як на час подання заяви про повернення надмірно сплаченого податку на прибуток так і на час розгляду справи у позивача була відсутня заборгованість зі сплати усіх податків, зборів, обов`язкових платежів. Не ставиться під сумнів відповідачем і те, що подана позивачем заява за формою та змістом відповідала вимогам пункту 43.4 статті 43 ПК України.
Фактично єдиним та ключовим питанням, з приводу якого і виникли спірні відносини, що розглядаються у цій справі, є те, чи мав позивач обов`язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору під час продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В ході розгляду даної справи судом встановлено відсутність такого обов`язку.
Враховуючи, що позивачем було дотримано передбачені ст. 43 ПК України вимоги та, з огляду на встановлені вище обставини, у спірному випадку належним способом захисту його порушених прав буде зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у сумі 16287,00 грн військового збору, що були сплачені позивачем 08.12.2025, та грошових коштів у сумі 16287,00 грн податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами, які не підлягають обов`язковому декларуванню, які були сплачені позивачем 08.12.2025, та подати його на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1064,96 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 166; код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поданні до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області подання про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у сумі 16287,00 грн військового збору, що були сплачені 08.12.2025, та грошових коштів у сумі 16287,00 грн податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами, які не підлягають обов`язковому декларуванню, які були сплачені 08.12.2025.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області подання про повернення ОСОБА_1 помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у сумі 16287,00 грн військового збору, що були сплачені 08.12.2025, та грошових коштів у сумі 16287,00 грн податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами, які не підлягають обов`язковому декларуванню, які були сплачені 08.12.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 10.04.2026.

Суддя М.С. Лазаренко