ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/12991/24 пров. № А/857/20833/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача – Шинкар Т.І.,
суддів – Довгої О.І., 
Запотічного І.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Енергетичної митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Коморний О.І.), ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів 25 квітня 2025 року у справі № 380/12991/24за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВМ-К» до Енергетичної митниці, Львівської митниці про визнання протиправними та скасування карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОВМ-К» (далі – Товариство) звернулося в суд з позовом до Енергетичної митниці, Львівської митниці, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення про визначення коду товару від 04.01.2023 №KT-UA209000-0003-2024, прийняте Львівською митницею Держмитслужби України;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 26.01.2024 №UA903000/2024/000010/2, прийняте Енергетичною митницею Держмитслужби України;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.01.2024 J№UA209230/2024/000102, прийняту Львівською митницею Держмитслужби України;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.01.2024 №UA903050/2024/000090, прийняту Енергетичною митницею Держмитслужби України.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що товарна позиція 3811, на яку відповідачем змінено класифікацію товару, обмежений тільки назвою «антидетонатор», до яких згідно з Пояснень входять такі конкретно визначені компоненти, як тетраетилсвинець чи тетраметилсвинець, а також містять, 1,2-диброметан чи монохлорнафталін, тобто, за методом виключення убачається, що імпортований товар за своїм складом не відповідає опису антидетонаторів та не може бути віднесений до цієї групи товарів. Таким чином вважав, що зміна коду товару та як наслідок прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.01.2024 J№UA209230/2024/000102 є протиправними. Стосовно визначення митної вартості товарів суд першої інстанції вказав, що позивачем надано достатньо належним чином оформлених документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Енергетична митниця подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року по справі №380/12991/24 та прийняти постанову суду, якою відмовити Товариству у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у наданому позивачем рахунку-проформі від 06.12.2023 №PROF/eksportFAE/1/12/2023 зазначено, що термін оплати складає 100 днів 60 днів з моменту звантаження, т.б. документально не визначено термін оплати або 60 днів або 100 днів. Тобто, відсутня інформація дати кінцевого розрахунку, декларантом не надано належного документального підтвердження щодо оплати за товар, банківського платіжного доручення. Також вказує, що у наданих до митного оформлення документах, а саме: сертифікаті якості, сертифікаті безпеки виробника, сертифікаті композиції зазначено, що оцінюваний товар має назву «Solvent-diluent сomplex organic «PARELLA» у наданому до митного оформлення рахунку -фактурі (інвойсі) від 07.12.2023 №FAE/1/12/2023 оцінюваний товар має назву «Solvent-diluent сomplex organic brand «PARELLA», таким чином вважає, що наявна розбіжність та невідповідність у документах поданих декларантом до митного органу. Стосовно визначення митної вартості товару зазначає, що за основу митним органом взято митну вартість товару оформленого митною декларацією №23UA903200112234U1 від 13.11.2023. Вказує, що відповідно до графи 20 МД 2234 умови поставки FOB ідентичне до МД 1581, до графи 26 вид транспорту іденитично, що підтверджує ідентичний транспортний збір, графа 31 МД 2234 опис товару «Solvent- сomplex PROF-2» ідентичний виробник до МД 1581 «Solvent-diluent сomplex organic beund «PARELLA», графа 37 МД 2234 процедура ідентична до МД 1581.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що між компанією PARELLA Sp.z o.o. (Польща), як продавцем, та ТОВ «ОВМ-К» (Україна), як покупцем, укладений міжнародний контракт від 05.10.2023 №05-10-23 (далі – Контракт), предметом якого є поставка хімічної товарної продукції, в переліку, кількості та за ціною, зазначеними в додатках до цього договору, що є невід`ємною частиною договору (а.с.29-31).
Відповідно до п. 1.2 Контракту мета придбання товару покупцем – для оптової торгівлі, а згідно п. 1.3 Контракту хімічний склад/структура товару, що поставляється не повинен містити домішок і/або сторонніх предметів, які впливають на його хімічні властивості або інші характеристики. Продавець гарантує, що поставлений товар відповідає характеристикам, узгодженим сторонами в цьому договорі, і відповідає сертифікату якості на поставлений товар.
Сторонами укладено специфікацію від 06.11.2023 №1 до Контракту (далі – Специфікація) (а.с.32), відповідно до якої компанія PARELLA Sp.z o.o. (Польща) зобов`язалась поставити ТОВ «ОВМ-К» товар з наступним найменуванням: «Розчинник спирто-ароматичний марки PARELLA; код гармонізованої системи/HS Code 38140090».
Пунктом 1 Специфікації встановлено, що базисом поставки є FCA Malaszewieze (Польща) за правилами Інкотермс-2010.
За умовами п. 4.4 Контракту товар, що поставляється повинен супроводжуватися оригіналами наступних документів: 1) інвойс; 2) сертифікат якості; 3) документ декларації про вивезення за межі ЄС в Україну з митниці (експортна митна декларація з Польщі – ЕХ) або транзитна декларація Т1.
На виконання умов Контракту компанією PARELLA Sp.z o.o. (Польща) після відвантаження товару позивачу були надані наступні документи:
· експортна декларація від 14.12.2023 MRN 23PL301020NS6BVN09 (а.с.33-34);
· паспорт безпеки від 05.10.2023 б/н (а.с. 34-46);
· сертифікат якості від 07.12.2023 (а.с.47-48);
· сертифікат складу товару від 07.12.2023 (а.с.48-49);
· CMR (міжнародна товарно-транспортна накладна) від 07.12.2023 №Р0112 (а.с.50);
· інвойс від 07.12.2023 №FAE/1/12/2023(а.с.50-51).
Львівською митницею прийняте рішення від 04.01.2024 №КТ- UA209000-0003-2024 ( а.с.25) про визначення коду товару, яким зазначений Товариством з обмеженою відповідальністю «ОВМ-К» у графі 31 митної декларації від 30.12.2023 типу ІМ 40 ДЕ №UA209230/2023/135253 код товару УКТ ЗЕД 3814009090 змінено на 3811190000 та як наслідок прийнято картку відмови в прийнятті вказаної митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.01.2024 №UA209230/2024/000102 (а.с.26), якою повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
ТОВ «ОВМ-К» подано до митного органу митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ від 24.01.2024 №24UA903050001581U5 (а.с.64 зворот- 65), в якій, зокрема, зазначено код, визначений відділом класифікації товарів Львівської митниці у рішенні про визначення коду товару від 04.01.2024 №КТ-UA209000-0003-2024, а саме 3811190000.
Енергетичною митницею у зв`язку з цим прийняте рішення від 26.01.2024 №UA903000/2024/000010/2 (а.с.27) про коригування митної вартості товарів імпортованих позивачем на митну територію України, та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.01.2024 №UA903050/2024/000090 (а.с.28).
ТОВ «ОВМ-К» не погодилося з рішенням Львівської митниці від 04.01.2024 №КТ-UA209000-0003-2024 про визначення коду товару та прийнятою карткою відмови від 18.01.2024 №UA209230/2024/000102, а також з рішення Енергетичної митниці від 26.01.2024 №UA903000/2024/000010/2 про коригування митної вартості товарів та прийнятою карткою відмови від 26.01.2024 №UA903050/2024/000090, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, тому звернулося до суду з даним позовом.
Згідно з частиною 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянтом фактично оскаржується рішення суду першої інстанції в частині вимог до Енергетичної митниці, а саме стосовно визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 26.01.2024 №UA903000/2024/000010/2, прийняте Енергетичною митницею Держмитслужби України; визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.01.2024 №UA903050/2024/000090, прийняту Енергетичною митницею Держмитслужби України.
Отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду лише у цій частині.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (частина 1, 2 статі 51 МК України).
Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до п. 2 ч. 2 зазначеної статті Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частина 4 статті 53 МК України).
Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Згідно із частиною 2 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною третьою цієї ж норми передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з правилами частини 3-6 статті 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст. 58 МК України).
Згідно з пунктом 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, серед іншого, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі витрати (складові митної вартості) не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Відповідно до частини 18 статті 58 МК України при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операцій береться за основу для визначення митної вартості за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалась одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу недов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положенням статті 62 МК України; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положенням статті 63 МК України.
Відповідно до частини 1 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (частина 2 статті 64 МК України).
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом норм МК України у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 09 липня 2020 року (справа № 804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17), від 31 січня 2024 року (справа № 821/189/18), від 04 червня 2025 року (справа №520/4495/2020)
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митна вартість ввезених товарів визначена позивачем за першим методом - ціною договору.
Приймаючи рішення про коригування митної вартості ввезеного товару, митний орган вказував на те, що декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість що базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті, надані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять усіх відомостей щодо складових митної вартості, чим декларантом порушено норми ч. 2, 18 ст. 58 МКУ.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до частин 4, 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Стосовно покликань апелянта на те, що декларантом не надано належного документального підтвердження щодо оплати за товар, банківського платіжного доручення, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції, за умовами п. 2.1 Контракту ціна товару встановлюється відповідно до додатків до цього контракту і з моменту їх підписання обома Сторонами зміні не підлягає. Ціна товару встановлюється в євро за одну метричну тонну (п. 2.2 Контракту).
Зі змісту Специфікації видно, що загальна вартість товару становить 28 905 EUR, кількість товару 47 метричних тони, умови поставки: FCA Malaszewieze (Польща) (Інкотермс-2010), умови оплати – 100% передоплата банківським переказом на підставі рахунку-фактури або відстрочка платежу на 15 днів з дати завантаження.
Отже, можна дійти висновку, що у разі нездійснення 100% передплати за товар позивач відповідно до умов Специфікації має 15 днів відстрочки платежу з дати завантаження такого товару перевізнику.
Так, компанією PARELLA Sp.z o.o. (Польща) в рамках Контракту (Специфікації) виставлено інвойс від 07.12.2023 №FAE/1/12/2023 на окрему партію товару, загальна вартість якої становить 14 600,10 EUR, ціна за одиницю товару 615 EUR, кількість 23,74 тонни.
Товар завантажено 07.12.2023, тобто позивач на виконання умов контракту мав розрахуватися за реалізацію такого до 22.12.2023.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, інвойс від 07.12.2023 №FAE/1/12/2023 оплачений ТОВ «ОВМ-К» 29.01.2024, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах від 29.01.2024 №6 (а.с.67), де в графі 70 зазначено: «Payment for solvent-diluent, contract 05– 10– 23 fr.05/10/2023, faktura VAT eksport FAE/1/12/2023 fr. 07.12.2023».
Суд апеляційної інстанції зауважує, що умови оплати товару є вільним вибором сторін договору, як і умова встановлення предоплат, післяплат чи часткових оплат. Умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені). Ціна договору (вартість товару) визначається за принципом свободи договору, якщо інше не передбачено законом або договором.
Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 17.04.2018 року по справі №815/329/17 та від 26.11.2020 року по справі №540/2455/19.
Таким чином, покликання митного органу про не підтвердження оплати за товар є необґрунтованими.
Стосовно розбіжностей назви товару у наданих документах, зокрема у сертифікаті якості, сертифікаті безпеки виробника, сертифікаті композиції зазначено «Solvent-diluent сomplex organic «PARELLA», а у інвойсі зазначено «Solvent-diluent сomplex organic brand «PARELLA», то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Як правильно вказує суд першої інстанції, додаткове слово «brand» тобто «марка» або «бренд», не нівелює приналежність товару, вказаного в Інвойсі, до товару, який було фактично задекларовано та імпортовано позивачем.
Таким чином, доводи апелянта на розбіжність в документах назви товару є необґрунтованими.
Згідно з матеріалами справи, митним органом з метою визначення вартості товару взято за основу митну декларацію №23UA903200112234U1 від 13.11.2023 (т. 1, а.с. 124).
Так, товари задекларовані за цією декларацією відносяться до товарів з товарної позиції за кодом УКТ ЗЕД 3811190000 (графа 33 МД), тобто з кодом, що не відповідає товару, який декларувався ТОВ «ОВМ-К» (УКТ ЗЕД 38140090).
Також слід зауважити, що згідно з цією декларацією назва товару є «Solvent complex PROF-2», що є відмінним від декларованого позивачем «Solvent-diluent сomplex organic «PARELLA»/
Водночас, суд апеляційної інстанції вказує, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).
Проте, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено лише дата та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а тому таке рішення не може вважатись обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України з урахуванням правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17 та у постанові від 09 вересня 2020 року (справа №400/3133/18).
Митним органом також не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що не дозволяє суду апеляційної інстанції надати правову оцінку ідентичності факторам, які впливали на формування ціни на імпортований товар.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючий орган, здійснивши коригування митної вартості ввезеного Товариством товару, спирався виключно на аргументи, які, при їх системному аналізі, не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість визначеної митним органом вартості такого. Як наслідок, скаржником порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на нього обов`язків. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.01.2024 №UA903050/2024/000090, прийняту Енергетичною митницею Держмитслужби України, а також рішення про коригування митної вартості товарів від 26.01.2024 №UA903000/2024/000010/2, прийняте Енергетичною митницею Держмитслужби України.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що при винесені оскаржуваних рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції виклав підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.
Керуючись статтями 139, 241, 243, 252, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі № 380/12991/24 в оскаржуваній частині - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний