Справа № 462/1057/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі: 
головуючого судді:  Палюх Н.М.,
при секретарі:  Мельник А.-В.П.
з участю позивачки    ОСОБА_1 
представника позивача   ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м.Львові справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, 

в с т а н о в и в:
Позивач звернулася у суд з позовом до відповідачів, у якому просить визнати  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вона є наймачем жилого приміщення АДРЕСА_1 відповідно до Розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №501 від 26.12.2022. Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 25.02.2021 №81 «про прийняття у власність Львівської міської територіальної громади від Головного управління Національної поліції України відомчого гуртожитку на АДРЕСА_2 передано у власність Львівської міської територіальної громади. Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 17.06.2021 №934 цілісний майновий комплекс на АДРЕСА_3 залишено у статусі гуртожиток. ЇЇ сини  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнані членами наймача житлового приміщення та зареєстровані у даному гуртожитку. Проте її сини вказаним житловим приміщенням не користуються, не проживають у ньому з огляду на їх вибуття для постійного місця проживання та роботи за межі України. Згідно з Актом ЛКП «Сигнівка» у житловому приміщенні №402 у гуртожитку по АДРЕСА_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані, але фактично не проживають протягом року. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Внаслідок реєстрації відповідачів у спірній кімнаті порушуються її законні права та інтереси, як основного квартиронаймача, оскільки оплата за комунальні послуги нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а не фактично проживаючих. На підставі наведеного просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 12.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі та призначено судове засідання.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, аналогічно наведеним у позовній заяві. Просили такі задовольнити. 
Відповідачі  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судові засідання не з`явилися, повідомлялися про місце, дату та час розгляд справи належним чином, причини неявки не повідомили. Надіслали на адресу суду заяви, у яких зазначили, що позов визнають у повному обсязі, щодо його задоволення не заперечують, оскільки ще до 2022 року виїхали за межі України для роботи та постійного проживання, наміру користуватись житловим приміщенням не мають. Просили розглядати справу за їх відсутності, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона є сусідкою позивачки та особисто знайома з її синами. Зазначила, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ще до війни поїхали за кордон та з цього часу вона їх не бачила. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є сусідкою позивачки та проживає у кімнаті АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 проживає у кімнаті АДРЕСА_5 разом із чоловіком. Зазначила, що їй відомо, що сини позивачки виїхали за кордон, ОСОБА_3 вона не бачила більше 5 років, а ОСОБА_4 більше 3 років. 
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що згідно з Розпорядженням №501 від 26.12.2022 «Про укладення договору найму на жиле приміщення №402 у гуртожитку на АДРЕСА_3 » ОСОБА_1 визнано наймачем та укладено договір найму на жие приміщення АДРЕСА_5 , яке складається із кімнати жилою площею 13,2 м.кв., коридору-кухні площею 4,9 м.кв., санвузла площею 2,7 м.кв., загальною площею 20,8 м.кв. Зареєстрована у гуртожитку на АДРЕСА_3 з 25.11.1996. Сім`я – 4 особи (вона 1969 р.н., чоловік – ОСОБА_7 , 1971 р.н., син – ОСОБА_3 , 1993 р.н., син - ОСОБА_4 , 2004 р.н.).
Відповідно до Ухвали Львівської міської ради №934 від 17.06.2021 «Про залишення цілісного майнового комплексу на АДРЕСА_3 у статусі «гуртожиток» та надання дозволу на приватизацію його житлових приміщень» залишено цілісний майновий комплекс на АДРЕСА_3 у статусі «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію його житлових приміщень.
Згідно з Витягами з реєстру територіальної громади №2025/006934195 та №2026/001134559, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . 
Відповідно до Акту від 02.02.2026, складеного комісією у складі майстрів ЛКП «Сигнівка», при обстеженні кім. АДРЕСА_1 , гуртожиток де проживає ОСОБА_1 , зі слів сусідів встановлено, що сини ОСОБА_3 , 1993 р.н., ОСОБА_4 , 2004 р.н., зареєстровані за даною адресою, але фактично не проживають на протязі року, про що і підтверджують сусіди.
Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку.
За змістом статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 759/21930/21 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 12 січня 2021 року у справі № 344/7064/16-ц (провадження № 61-15204св20), від 02 грудні 2020 року у справі № 760/11141/19 (провадження № 61-23066св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 619/40/17 (провадження № 61-10243св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 645/7374/18 (провадження № 61-10094св20).
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Указана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18).
Факт, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад шість місяців стверджується актом, складеним комісією ЛКП «Сигнівка» від 02.02.2026, згідно з яким ОСОБА_3 , 1993 р.н., ОСОБА_4 , 2004 р.н., зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 , але фактично не проживають на протязі року, показами свідків, наданими безпосередньо у судовому засіданні та заявами самих відповідачів, згідно з якими останні ще до 2022 року виїхали за межі України та наміру користуватись спірним житловим приміщенням не мають.
Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2022 року, тобто більше 3 років не користуються спірним житлом без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким їм ніхто і ніколи не чинив.
Відтак, з аналізу наявних матеріалів справи слідує, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, не надали суду відповідних доказів того, що позивач або інші особи, що проживають в даній квартирі чинили їм перешкоди в користуванні спірним житлом, та докази того, що вониа цікавиться спірним житлом та несуть витрати з утримання квартири за себе, а тому відповідачів, слід визнати такими, що втратили право користування житлом.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню.
На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 9, 71, 72 ЖК України, суд,

у х в а л и в:
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 665,60 грн судового збору з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 20 квітня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 . 
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_7 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_7 .

Суддя: