Справа №: 398/6/26	

провадження №: 2/398/1538/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"20" березня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», представник позивача Паладич Аліна Олександрівна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» 27 грудня 2025 року звернулося до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 24 261,78 грн та судових витрат у виді судового збору в сумі 2 422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.08.2021 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №204880989. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами договору відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом від 2 000,00 до 50 000,00 грн. Позивач зазначає, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти, внаслідок чого відповідач отримав транші на загальну суму 7 922,33 грн. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, виникла прострочена заборгованість, яка станом на дату відступлення права вимоги становить 24 261,78 грн та складається із заборгованості за сумою кредиту (тіло кредиту) — 4 970,00 грн та заборгованості за відсотками — 19 291,78 грн. Право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. У подальшому, 02.05.2024 року на підставі Договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 право вимоги відступлено новому кредитору — ТОВ «СВЕА ФІНАНС».

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 22 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача за довіреністю Паладич А.О. у судове засідання не з`явилася. Позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом доставки документів до його зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС. Представник позивача подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи він повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. До суду повернулося поштове повідомлення з відміткою про причини невручення «адресат відсутній». Відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву, заяв про розгляд справи за його відсутності чи клопотань про відкладення розгляду справи.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Укладення кредитного договору та видача коштів.
На виконання вимог закону щодо переддоговірного інформування позивач надав копію Паспорта споживчого кредиту продукту «ВЕОКАРД» від 28.08.2021 року з відміткою про підтвердження споживачем ОСОБА_1 отримання та ознайомлення з інформацією. 
28 серпня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір кредитної лінії №204880989. Правочин підписано відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором R26BR74E, відправленим на його телефон та введеним у систему 28.08.2021 о 12:40:51, що зафіксовано у розділі 5 Договору.
Відповідно до укладеного Договору Сторони погодили такі умови кредитування:
- кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000,00 до 50 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності;
- строк дії Договору становить 5 років;
- базова процентна ставка становить 730% річних від суми наданого кредиту, що становить 2% за кожен день користування кредитом;
- дисконтна процентна ставка, у разі якщо позичальником здійснено обов`язковий платіж за попередній місяць, становить 361,35% річних від суми наданого кредиту, що становить 0,99% за кожен день користування кредитом. 
Умови Договору та Правил надання грошових коштів у позику продукту «ВЕОКАРД» регламентують безготівковий механізм розрахунків. Щодо видачі коштів пункт 1.3 Договору визначає, що кредит надається позичальнику в сумі встановленого кредитного ліміту повністю або частинами (траншами), з відкладною обставиною, якою є момент проведення кожної авторизованої операції з використанням платіжної картки. Кожен транш, наданий згідно з договором, є еквівалентний сумі авторизованої операції, здійсненої позичальником в рамках цього договору. Відповідно до пункту 3.17 Правил про необхідність надання кредиту клієнт повідомляє кредитодавця через банк, шляхом ініціювання авторизованих операцій з використанням платіжної карти. Видача кожного з траншів, в рамках погодженого кредитного ліміту, відбувається шляхом перерахування банком за дорученням кредитодавця на поточний рахунок клієнта відкритий в банку суми кредиту в сумі еквівалентній розміру проведеної клієнтом авторизованої операції з використанням платіжної карти. Видача кредиту здійснюється таким чином, що сума кредиту зараховується на поточний рахунок клієнта, а потім списується банком на користь отримувача грошових коштів за авторизованою операцією.
Порядок повернення коштів врегульовано пунктом 2.2.2.1 Договору, згідно з яким позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та нарахованих процентів, на банківський рахунок кредитодавця. Згідно з пунктом 10.6 Правил усі платежі та розрахунки здійснюються в національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, шляхом грошового переказу клієнту без відкриття рахунку або на банківські рахунки кредитодавця.
За твердженням позивача, первісний кредитор надав позичальнику транші на загальну суму 7 922,33 грн. Крім того, позивач посилається на вчинення відповідачем конклюдентних дій у вигляді часткових оплат боргу на суму 6 559,83 грн.
На підтвердження видачі траншів та здійснення розрахунків позивач надав виключно копію Розрахунку заборгованості, складеного у формі електронної таблиці. Суду не надано належних та допустимих первинних розрахункових чи бухгалтерських документів (банківських виписок з рахунків, платіжних доручень з відмітками банку про виконання), які б підтверджували факт безготівкового перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача в банку-партнері, а також факт зарахування часткових оплат від відповідача на рахунок кредитодавця у спосіб, визначений умовами укладеного правочину. Клопотань про витребування таких доказів позивач до суду не подавав.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості.
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, складеними ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Договором кредитної лінії № 204880989 виконував неналежним чином. За твердженням позивача, відповідач погашав заборгованість лише частково, здійснивши оплати на загальну суму 6 559,83 грн, після чого припинив виконання зобов`язань.
У зв`язку з цим станом на 02.05.2024 року (дату відступлення права вимоги позивачу) за кредитним договором нарахована заборгованість у загальному розмірі 24 261,78 грн. Зазначена заборгованість складається із: заборгованості за сумою кредиту (основного боргу) — 4 970,00 грн та заборгованості за відсотками — 19 291,78 грн. 

Перехід права вимоги.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, який за своєю правовою природою є генеральною угодою та передбачає відступлення прав вимоги, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому. Згідно з пунктом 4.1 цього договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог. Згідно з копією Витягу з Реєстру прав вимоги № 237 від 27.06.2023 до цього договору, право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії № 204880989 від 28.08.2021 перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» саме 27.06.2023 року. У цьому витягу під порядковим номером 273 значиться відповідач.»
У подальшому, 02 травня 2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (фактор) було укладено Договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, згідно з яким право грошової вимоги до відповідача відступлено позивачу. Фактичний перехід права вимоги підтверджується копією Витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 02.05.2024 до вказаного договору, який за порядковим номером 382 містить посилання на кредитний договір відповідача із зазначенням суми відступленої грошової вимоги у розмірі 24 261,78 грн. Виконання фінансових зобов`язань за цим договором факторингу щодо оплати відступлених прав вимоги підтверджено копією платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 9599 від 02.05.2024, згідно з якою позивач через АТ «ОТП БАНК» перерахував на рахунок ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» кошти в сумі 1 265 008,51 грн.

Норми права, які застосував суд.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За приписами частини третьої статті 206 ЦК України правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частинами першою та другою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правові висновки Верховного суду, що застосовані у справі
Верховний суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У постанові від 12 червня 2023 року, прийнятій у справі No 263/3470/20, КЦС ВС, відхиляючи доводи касаційної скарги про відсутність у справі бухгалтерських документів про видачу кредиту, зазначив таке. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, сам по собі факт підписання відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору від 28.08.2021 року не свідчить про виникнення у відповідача боргових зобов`язань за ним, якщо не доведено факт передання грошей. Хоча кредитний договір є консенсуальним, відсутність доказів передачі коштів робить вимогу про стягнення боргу безпідставною по суті.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Позивач не надав доказів здійснення первісним кредитором платежу на виконання умов кредитного договору про перерахування суми кредиту позичальнику. Як встановлено судом, умовами Паспорта споживчого кредиту та пунктами 1.3 Договору, 3.17 Правил прямо передбачено безготівковий порядок видачі кредиту: шляхом перерахування банком ПАТ «АЙБОКС БАНК» коштів на поточний рахунок клієнта в еквіваленті суми здійсненої ним “авторизованої операції”. Відповідно до пункту 2.2.2.1 Договору, повернення коштів також здійснюється позичальником на банківський рахунок кредитодавця.
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.
Вимоги до доказів переказу коштів встановлені також нормами ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», ЗУ “Про платіжні послуги”, пунктом 159 розділу VIII Постанови НБУ №164 від 29.07.2022. Передача коштів при укладенні електронних кредитних договорів підтверджується доказами, що демонструють факт переказу коштів від кредитора до позичальника через платіжну систему або інші канали, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (первинні банківські чи бухгалтерські документи, документи, що згідно закону підтверджують здійснення платіжних операцій), які б підтверджували фактичне зарахування або передання первісним кредитором кредитних коштів ОСОБА_1 . Відсутні виписки з особового рахунку клієнта чи банку-партнера, платіжні доручення тощо. Позивач також не звертався до суду з клопотанням про витребування таких доказів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором, не є достатнім і допустимим доказом перерахування коштів. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором, не є достатнім доказом перерахування кредитором коштів за договором чи погашення заборгованості відповідачем. Розрахунок є одностороннім документом, складеним кредитором, і не є первинним документом бухгалтерського обліку або документом, що підтверджує здійснення платежу.
Суд критично оцінює та відхиляє доводи позивача про те, що виникнення у відповідача обов`язків за договором підтверджується його конклюдентними діями зі сплати боргу у сумі 6 559,83 грн. Відповідно до частини 3 статті 206 ЦК України, правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Оскільки сторони уклали кредитний договір у письмовій (електронній) формі, що є обов`язковим згідно зі ст. 1055 ЦК України. Його умови прямо передбачають проведення розрахунків виключно у безготівковій формі через банківські рахунки. Тому ні вчинення кредитором правочину із видачі кредиту, ні вчинення боржником правочину із погашення заборгованості не може підтверджуватися самими лише конклюдентними діями чи вчинятися усно, оскільки це суперечить умовам укладеного договору, який передбачає обов`язкове проведення розрахунків через банк, а отже відповідні правочини можуть вчинятися лише у письмовій (електронній) формі. Таким чином, виконання зобов`язання має підтверджуватися документально. Відповідно до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Сам факт проведення розрахунків між сторонами відображений виключно в односторонньому розрахунку заборгованості та не підтверджується жодним передбаченим законом платіжним документом, а отже, цей факт є недоведеним.
Посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, згідно з яким часткова сплата боржником боргу є дією, яка свідчить про визнання ним боргу, є безпідставним. У наведеній справі факт здійснення часткових платежів та зарахування коштів був доведеним і встановленим судами на підставі первинних документів (банківських виписок). Натомість, у справі, що розглядається, факт вчинення відповідачем будь-яких дій з погашення кредиту належними доказами не підтверджений.
Відповідно до статей 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів). Обов`язок доказування покладається на сторони.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41).
З огляду на те що позивач не надав суду первинних бухгалтерських та інших платіжних документів на підтвердження факту надання кредиту (видачі, перерахування, зарахування коштів) та його подальшого часткового погашення відповідачем, суд, керуючись нормами статті 1054 ЦК України, дійшов висновку про недоведеність виникнення у відповідача боргових зобов`язань (обов`язку повернення коштів) за цим договором.
Сам факт укладення договорів факторингу між первісним кредитором, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і позивачем не є безумовним доказом наявності боргу у відповідача та його розміру, оскільки позивач (фактор) набуває прав вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, і має довести існування основного зобов`язання тими ж засобами доказування, що й первісний кредитор.

Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не можуть бути стягнуті з відповідача.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8, код ЄДРПОУ 37616221,
- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складене 20 березня 2026 року.

Суддя В.В. Орловський