Справа № 126/1537/23
Провадження № 22-ц/801/374/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року	Справа № 126/1537/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючої судді Шемети Т. М.,
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
секретар судового засіданні Куленко О. В.,
учасники справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бершадської міської ради, орган опіки та піклування Бершадської міської ради 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференц зв`язку в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Шлапаком Володимиром Сергійовичем, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року, постановлену у складі судді Рудя О. Г. в м. Бершадь, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, -
в с т а н о в и в :
29 червня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Корнійчука С. А., звернулася до Бершадського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Бершадської міської ради, про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини.
Позов мотивований тим, що 18 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_2 . Подружнє життя у сторін не склалося, позивачка та відповідач разом не проживають. Після початку війни вони всі переїхали з м. Вінниці до с. Красносілка Гайсинського району Вінницької області до батьків чоловіка. Через певний час вона почала їздити в м. Вінницю працювати, так як має свій салон краси, приїздила до сім`ї на вихідні, однак в подальшому її відносини з чоловіком погіршилися, їй заборонили бачитися з сином.
Відповідач утримує сина ОСОБА_3 за його місцем проживання, дитина була учнем 2-А класу Вінницького ліцею ім. Д. І. Менделєєва у м. Вінниці, відповідач чинить перешкоди позивачці у прийнятті участі у вихованні сина та побаченні з ним, через цей факт позивачка зверталась до поліції та органу опіки та піклування Бершадської міської ради, однак відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування , яким було встановлено порядок спілкування матері з сином, заблокував усі канали зв`язку.
Так як батько утримує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не дає змогу позивачці спілкуватись та бачитись з дитиною, налаштовує дитину проти матері, самовільно змінив його місце проживання та навчання, позивачка просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за її фактичним місцем проживання; відібрати сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернути матері ОСОБА_1 . 
28 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Бершадського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог служби у справах дітей Бершадської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Позов мотивований тим, що 18 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_2 . Місце реєстрації та фактичне місце проживання дитини на момент звернення до суду з позовом: АДРЕСА_1 .
З кінця 2022 року між позивачкою та відповідачем відносини між подружжям зіпсувались, відповідачка основну частину часу проживала окремо від сім`ї в м. Вінниця, в орендованій квартирі в зв`язку із зайнятістю на роботі. При цьому у відповідачки з`явилися позашлюбні відносини, через що у сторін почалися регулярні сварки. У певні дні відповідачка перебуваючи в колі сім`ї вступала в конфліктні ситуації з іншими членами родини та застосовувала до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неприйнятні методи виховання, а саме фізичне насильство, погрожувала, що забере його та дитині доведеться проживання з нею та іншим чоловіком. З 2022 року по даний час відповідачка не брала участі в утриманні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він психологічно болісно переживав.
З березня 2023 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинились. Натомість батько ОСОБА_2 організував дистанційний спосіб роботи для можливості приділити достатньо часу для повноцінного навчання та виховання дитини, забезпечувати його культурні та соціальні потреби.
В кінці травня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір стосовно місця проживання дитини. Відповідачка приїздила до будинковолодіння позивача в супроводі сторонніх осіб та працівників поліції, провокувала конфліктні ситуації та намагалась силоміць забрати сина проти його волі. 
Станом на дату звернення з позовом ОСОБА_2 постійно проживає з сином займається його навчанням, та вихованням, утримує та створює належний побут. Позивач має педагогічну освіту, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. За місцем проживання батька дитина забезпечена окремою кімнатою, усім необхідним для навчання та дозвілля. Разом в будинку проживають також бабуся та дідусь малолітнього ОСОБА_3 він сприймає їх своєю родиною. Між дитиною та батьком гарні взаємостосунки, ОСОБА_2 виконує свої батьківські обов`язки на належному рівні та не перешкоджає матері спілкуватися з сином, однак згоди та порозуміння щодо місця проживання дитини вони не дійшли.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.
Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Бершадської міської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Бершадської міської ради про визначення місця проживання дитини (а.с. 98, т. 1).
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено та вирішено: 
- визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за її фактичним місцем проживання;
- відібрати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від батька дитини ОСОБА_2 , без позбавлення його батьківських прав та повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матері ОСОБА_1 ;
- вирішено питання судових витрат: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 679 грн. 20 коп. витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_2 самостійно без погодження з матір`ю ОСОБА_1 змінив місце проживання дитини, вивіз сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Києва, змінив місце його навчання, переховує дитину, від матері та чинить перешкоди їй у спілкуванні з сином. 
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що перешкодами у вихованні дитини є дії іншого з батьків, які обмежують або позбавляють права на спілкування з дитиною, зокрема систематичні відмови у зустрічах, блокування зв`язку, навмисне настроювання дитини проти іншого з батьків, приховування дитини або її використання для маніпуляцій. ОСОБА_1 надала суду належні та обґрунтовані докази, які прямо вказують на такі дії з боку ОСОБА_2 .
При цьому, ОСОБА_2 не надав до суду належних доказів, які б вказували, що мати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно не брала участі в утриманні та вихованні сина, застосовувала до дитини неприйняті методи виховання, фізичне насильство, погрози. Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 приїздила до будинковолодіння її батьків в супроводі сторонніх осіб та працівників поліції, провокувала конфліктні ситуації та намагалася силоміць забрати сина проти його волі, суд оцінив як намагання матері, яка любить свою дитину, реалізувати своє батьківське право бути разом з сином, брати участь в його житті та вихованні.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме створювані ОСОБА_2 і його батьками перешкоди у спілкуванні матері з дитиною мають наслідком руйнування її гармонійного психоемоційного зв`язку із сином. Те що батько приділяє більше уваги вихованню дитини, відбувається не з вини матері, яку проти її волі усунули від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення сина належними умовами виховання, проживання, забезпечення.
Батько дитини ОСОБА_2 створив умови, за яких мати дитини не змогла вільно реалізовувати свої материнські права щодо виховання та побачення з дитиною, не виконував рішення органу опіки та піклування щодо встановленого режиму побачень матері з дитиною, а в подальшому самостійно, без погодження з матір`ю, змінив місце проживання дитини, вивіз хлопчика до м. Києва, змінивши без її згоди не лише місце його проживання, а й навчання.
Оскільки батько дитини ОСОБА_2 самостійно, без погодження з матір`ю змінив місце проживання дитини, суд виснував, що слід відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 у батька та повернути сина матері за місцем її фактичного проживання.
Також суд зазначив, що враховуючи насамперед інтереси самої дитини (сприйняття нею подій, що відбуваються навколо із врахуванням психологічних особливостей віку дитини, її відносин із кожним із батьків, встановлення психологічної сумісності дитини із кожним із батьків та вплив останніх на дитину), суд двічі Ухвалами від 12.12.2023 та від 08.10.2024 призначав судово-психологічну експертизу за клопотанням представника первісного позивача ОСОБА_1 .. Однак батько дитини ОСОБА_2 жодного разу не з`явився на виклик до експертної установи та не забезпечив присутність сина, в зв`язку з чим проведення експертизи стало неможливим, що суд розцінив як свідоме ухилення ОСОБА_2 від проведення експертизи, який ставить свої інтереси вище інтересів самої дитини.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 22 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Шлапака В. С., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був допитаний в суді першої інстанції та чітко повідомив про своє бажання проживати з батьком. Як вбачається з відеозапису судового засідання, ОСОБА_3 відповідав на запитання суду спокійно та щиро, і лише під час питань матері син почав хвилюватися, що є природною емоційною реакцією та не спростовує щирість і усвідомленість висловленої думки. За таких обставин висновки суду про нібито штучність чи завченість пояснень ОСОБА_3 є лише припущеннями, а тому не можуть бути покладені в основу рішення. Також судом першої інстанції не враховано думку представника органу опіки і піклування, яка підтвердила в судовому засіданні, що ОСОБА_3 добре з батьком. Суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи.
Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції взяв до уваги процесуальні документи, які не мав враховувати, а саме врахував ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року (про призначення експертизи) та ухвалу цього ж суду від 08 жовтня 2024 року (про призначення експертизи), які були постановлені суддею Губком В. І., який в подальшому був відведеним від участі у справі.
08 січня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Рябоконя Р. П., подала відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Основними доводами відзиву є те, що позовна вимога відібрання дитини була пов`язана з тим, що ОСОБА_2 , всупереч волі матері, нехтуючи інтересами власного сина, фактично після початку війни, примусово відібрав малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та перемістив його проживати з м. Вінниці у с. Красносілку, Гайсинського району, Вінницької області. На момент вчинення таких дій, ОСОБА_3 був учнем 2-А класу Вінницького ліцею № 4 ім. Д. І. Менделєєва м. Вінниці, мав гарну успішність, відвідував гуртки. Після зміни місця проживання, ОСОБА_2 повністю ізолював малолітнього сина від можливості бачитися та контактувати з матір`ю, що фактично спонукало ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Безкінечні спроби побачити сина за новим місцем його проживання ( АДРЕСА_1 ) з її боку закінчувалися погрозами на її адресу, заподіянням тілесних ушкоджень, що змушувало ОСОБА_1 викликати працівників поліції.
В процесі розгляду справи орган опіки і піклування Бершадської міської ради встановив матері час побачень з дитиною та графік її відвідувань за місцем проживання батька. Разом з тим, ОСОБА_2 щоразу ігнорував право матері на участь у вихованні дитини, не впускав її навіть на подвір`я. Лише по приїзду працівників поліції ОСОБА_2 виводив дитину на вулицю з будинку, тоді хлопчик говорив завчені фрази, що він не хоче спілкуватися і зі сльозами на очах його заводили назад у приміщення будинку. За результатами таких дій відносно ОСОБА_2 неодноразово складалися протоколи про адміністративні правопорушення та постановлялися постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності. ОСОБА_2 ізолював дитину від матері ОСОБА_1 та нав`язав йому думки про те, що мати його не любить та покинула.
Сам ОСОБА_2 взагалі не відвідував судових засідань особисто, жодного разу не привів дитину до суду, з`явився лише в останньому судовому засіданні по відео конференц зв`язку та з ним був син, який, як правильно вказав суд, говорив завченими фразами, а коли почали задавати питання , пішов.
Крім того, судом першої інстанції було двічі призначено судово-психологічну експертизу 12 березня 2023 року та 08 жовтня 2024 року, основною метою якої було визнання ставлення дитини до матері та батька. Незважаючи на це, ОСОБА_2 умисно не забезпечив участь дитини в дослідженні, не заявився сам, що позбавило експерта можливості надати відповідь на ряд важливих питань, які прямо стосувалися предмету позову.
Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат Шлапак В. С. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. ОСОБА_1 та її представник адвокат Рябокінь Р. П. заперечили проти доводів апеляційної скарги, підтримали викладене у відзиві, просили оскаржуване рішення залишити без змін.
02 лютого 2026 року служба у справах дітей Бершадської міської ради, через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.
В судове засідання апеляційного суду 17.03.2026 року треті особи не з`явилися, повідомлені належним чином, підключення служби у справах дітей Бершадського району Вінницької області для участі в судовому засіданні в режимі ВКЗ не відбулося через технічні причини, в телефонному режимі представник ОСОБА_4 висловила прохання провести розгляд без її участі, повністю підтримує рішення суду першої інстанції, про що о 12 год. 50 хв. через систему електронний суд надіслала відповідну заяву. 
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступні обставини:
- ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 18 вересня 2011 року, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 15, т. 1);
- малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 14, т. 1);
- згідно довідки КЗ «Заклад Дошкільної освіти № 21 Вінницької міської ради» (КЗ «ЗДО № 21 ВМР») ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був вихованцем КЗ «ЗДО № 21 ВМР» з 29 травня 2019 року до 01 вересня 2021 року (а.с. 66, т. 1), а згодом почав навчатися у Вінницькому ліцеї № 4 ім. Д.І. Менделєєва, що підтверджується характеристикою класного керівника учня 2-А класу Вінницького ліцеї № 4 ім. Д. І. Менделєєва (а.с. 68, т. 1);
- після повномасштабного вторгнення рф до України, сім`я ОСОБА_6 , переїхала тимчасово проживати до батьків ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , маючи намір одразу повернутися до м. Вінниця, як тільки дозволить безпекова ситуація. Батьки також оформили малолітнього сина в школу в с. Красносілка де хлопчик продовжив навчання. При цьому ОСОБА_1 , яка на той час єдина отримувала заробіток, продовжувала працювати в м. Вінниця, повністю забезпечуючи свою сім`ю та приїздила в село до сім`ї лише на вихідних. Вказані обставини встановлені судом та не оспорюються сторонами;
-за заявою матері дитини, ОСОБА_1 , виконавчим комітетом Бершадської міської ради від 31.10.2023 прийнято рішення № 204 «Про визначення способу участі матері у спілкуванні та вихованні дитини», яке батьком ОСОБА_2 не виконувалось;
-рішенням Бершадського районного суду від 29.06.2023 року, справа № 1080/23 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;
-15.01.2024 постановою Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот грн.) гривень в дохід держави. Постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 517807 від 07.12.2023 року з якого вбачається, що 05.12.2023, в АДРЕСА_2 було встановлено, що ОСОБА_2 , не виконує рішення виконавчого комітету Бершадської МР, а саме п.1 рішення № 204 від 31.10.2023, в частині забезпечення участі у вихованні сина матір`ю ОСОБА_1 , 1990 р.н.;
- ОСОБА_1 є власницею манікюрного салону і місце її роботи знаходиться в м. Вінниця, що підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку від 20 лютого 2019 року, Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, Відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 03.07.2023, формою ОК-5 (а.с. 72 – 74, т. 1);
-згідно довідки-характеристики Шаргородської міської ради Виконавчого комітету, ОСОБА_1 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . За період проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, має врівноважений характер, спокійна, трудолюбива, ввічлива, спиртних напоїв не вживає (а.с. 87, т. 1);
- згідно інформації з Єдиного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, т. 1);
- згідно довідки-характеристики ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час працює на посаді менеджера з постачання ТОВ «ДАНВЕР». За час проживання характеризується з позитивної сторони (а.с. 120, т. 1);
- згідно висновку органу опіки та піклування від 27 травня 2025 року вбачається, що фактично, з 2022 року ОСОБА_3 , 2015 року народження, проживав біля батька ОСОБА_2 в с. Красносілка та перебував на його утриманні. За заявою матері дитини, ОСОБА_1 , виконавчим комітетом Бершадської міської ради від 31.10.2023 р. прийнято рішення № 204 «Про визначення способу участі матері у спілкуванні та вихованні дитини». Разом із тим, дитина із матір`ю не бачилась, оскільки, з її слів, зі сторони батька та його рідних їй чинились перешкоди у спілкуванні з сином. 02.05.2025 р. працівниками служби у справах дітей Бершадської міської ради спільно із психологом відділу освіти та спорту Бершадської міської ради обстежено умови проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 забезпечений всім необхідним що відповідає віку, статі та сезону. ОСОБА_3 навчається онлайн у 3 класі музичної школи в м. Вінниця, клас баян. Дитина контактна, відкрита, комунікабельна, щира, охоче йде на контакт. Демонструє прихильність до батька. З повагою ставиться до бабусі та дідуся. За результатами обстеження зроблено висновок, що батько належним чином виконує батьківські обов`язки, приділяє увагу вихованню та всебічному розвитку дитини. Умови проживання задовольняють потреби хлопчика. Фахівцем із соціальної роботи КУ «Центр соціальних служб Бершадської міської ради» 02.05.2025 здійснено відвідування сім`ї ОСОБА_2 за місцем проживання. Під час спілкування, хлопчик не виявляв тривоги чи страху, був активний, відкритий у спілкуванні, легко йшов на контакт. Фахівцем надано інформацію щодо можливості отримання безкоштовної допомоги та консультації практичного психолога КУ «Центр соціальних служб Бершадської міської ради» з огляду на те, що дитина не бажає розмовляти про свою матір та зустрічатись із нею. Також комунальною установою «Центр соціальних служб Бершадської міської ради» з 02.05.2025 по 08.05.2025 здійснено оцінку потреб ОСОБА_3 за адресою: в АДРЕСА_1 , за результатами якої з`ясовано, що складні життєві обставини відсутні. Ознаки психологічного травми у дитини відсутні. Стан задоволення потреб дитини задовільний. Батько здатний забезпечувати дитину усім необхідним для проживання та розвитку. Вплив факторів в сім`ї та середовищі на дитину позитивний. Згідно з довідкою від 08.05.2025 № 00000000001, виданою ТОВ «Данвер», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно працював у товаристві з 15.05.2023 р. по 21.01.2025 р. на посаді Менеджер (управитель) з постачання. Дохід за період 01.09.2024 р. по 21.01.2025 р. склав 53 433,31 грн. Згідно з довідкою від 08.05.2025 р. № 00000000002, виданою ТОВ «Аксібуд», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно працює в товаристві на посаді Менеджер (управитель) з постачання. Згідно з медичними довідками, виданими КНП «Бершадська ОЛІЛ» від 07.06.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за останні 5 років за психіатричною та наркологічною допомогою в КНП «Бершадська ОЛІЛ Бершадської міської ради» не звертався. 08.05.2025 р. відповідальними працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради обстежено умови проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 . Громадянка ОСОБА_1 в квартирі проживає одна, без реєстрації. Санітарний стан помешкання задовільний. В кімнатах зроблено сучасний ремонт, усі речі знаходяться у відведених для них місцях. Наявні побутові прилади відповідно до потреб сім`ї. Для ОСОБА_3 облаштована окрема кімната. Коли хлопчик проживав із матір`ю, відвідував додатково танці та театральний гурток у м. Вінниця. Зі слів ОСОБА_1 , вже два роки, як батько ОСОБА_7 не дає їй бачитись із сином, вона лише декілька разів бачила ОСОБА_7 в присутності працівників поліції. Коли ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 виповнилося 10 років, вона не змогла привітати сина, оскільки за телефоном сина відсутній зв`язок, а батько дитини не відповідає на телефонні дзвінки. Також зазначила, що часто спілкується по телефону з класним керівником дитини, цікавиться його навчанням та успіхами. Зі слів ОСОБА_8 , ОСОБА_3 буде краще проживати із нею у м. Вінниця, оскільки тут більше можливостей для розвитку та навчання дитини. Відповідно до поданої податкової декларації ОСОБА_1 за 2024 рік, загальна сума її доходу становить 351 100,00 грн. В довідці про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, виданою КНП «Вінницька ОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка» від 19.06.202 №123, зазначено, що у гр. ОСОБА_1 немає психіатричних розладів, вживання психоактивних речовин не виявлено. Відповідно до інформації, наданої Красносільським ОЗЗСО, ОСОБА_3 , 2015 р.н., навчається у 4 класі, має високий рівень знань дружелюбний, спілкується з однокласниками, виконує покладені на нього доручення. Хлопчик регулярно відвідує школу, завжди доглянутий, охайний. Дитину до школи постійно приводять і забирають батько, бабуся чи дідусь. Згідно з інформацією, наданою КНП «Бершадський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 28.04.2025 № 431 щодо дитини, ОСОБА_3 , декларація укладена батьком з лікарем Бершадської АЗПСМ ОСОБА_9 з 06.09.2023 р. В дитини встановлений діагноз: вегетососудиста дистонія по кардіальному типу, синусова брадиаритмія. Групи інвалідності немає. Дитина відвідувала сімейного лікаря у супроводі батька, бабусі та дідуся. Захворювань, які спричинені недостатнім доглядом за дитиною не виявлено. Психологом Центру професійного розвитку педагогічних працівників відділу освіти та спорту Бершадської міської ради 02.05.2025 року було здійснено виїзд в с. Красносілка з метою визначення психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 та рівня міжособистісних відносин у сімейному середовищі, шляхом спостережень та бесіди. За результатами зустрічі встановлено наступне: емоційний стан дитини спокійний, дитина життєрадісна та комунікабельна, охоче вступає в діалог, виявляє позитивні емоції, приязність та щирість. Ознак тривожності або страху не виявлено. 22.05.2025 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Бершадській міській раді було розглянуто питання «Про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Члени комісії були ознайомлені з матеріалами справи та заслухали обох батьків. У результаті, взявши до уваги інформацію психолога ЦПРПП, свідоме невиконання батьком рішення виконавчого комітету Бершадської міської ради від 31.10.2023 № 204 «Про визначення способу участі матері у спілкуванні та вихованні дитини», двічі нехтування проходження судово-психологічної експертизи, призначеної ухвалою Бершадського районного суду від 08.10.2024, цілеспрямовані перешкоджання дитині та матері на спілкування, вчинення на дитину психологічного тиску щодо ставлення та сприйняття матері, враховуючи важливість матері в житті дитини, Комісією прийнято одноголосне рішення та рекомендовано органу опіки та піклування направити висновок до Бершадського районного суду Вінницької області відповідно якого орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 24 – 26, т. 2);
- ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року забезпечено позов: заборонено ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання рішення суду у справі № 126/1537/23 законної сили. Зобов`язано ОСОБА_2 , у разі зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути останнього за попереднім місцем проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду у справі № 126/1537/23 законної сили (а.с. 149 – 152, т. 2);
- ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року за клопотанням ОСОБА_1 призначено судово-психологічну експертизу (а. с. 107-109, т.1);
- ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року за клопотанням ОСОБА_1 призначено судово-психологічну експертизу (а. с. 221-222, т.1 ).
Апеляційним судом, з огляду на приписи частини 3 статті 367 ЦПК України прийнято та досліджено нові докази, а саме: листи директора Красносільського опорного закладу загальної середньої освіти від 20.10.2026 року та 03.02.2026 року (а. с. 245 – 246, т.3), оскільки справа яка розглядається стосується інтересів дитини, а зазначені листи містять інформацію щодо реального стану справ щодо навчання дитини на сьогодні, окрім того інформація про відсутність дитини в навчальному закладі вже наявна в матеріалах справи (а. с. 126 – 132, т.2).
Між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини та її відібрання.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини ід 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.
Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Застосування принципу «найкращі інтереси дитини» є сталим і при розгляді справ судами, Верховний Суд неодноразово тлумачив зміст цього принципу та наголошував на його безумовному застосуванні при розгляді справ, які стосуються дитини (Дивитися постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, постанова Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19, постанова Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18, постанова касаційного цивільного суду від 14 березня 2025 року у справі № 527/955/24 та ряд інших).
В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суди попередніх інстанцій в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотрималися норм матеріального права, зокрема, врахували, що батько самовільно забрав сина з дитячого садочка, та не надавав можливості зустрічатися та спілкуватися позивачці з сином, що суперечить сімейним цінностям, які полягають в повазі один до одного та як найкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини.
Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Норми міжнародного права та законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обидва батьки мають належні побутові умови для проживання дитини, позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи, відомостей про наявність у них шкідливих звичок чи психічних розладів не встановлено.
Вирішуючи спір, враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції в повній мірі врахував та надав належну оцінку обставинам справи у їх сукупності.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 після фактичного припинення шлюбних відносин без погодження з матір`ю змінив місце проживання малолітнього дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у подальшому вже під час розгляду спору у суді самостійно змінив місце проживання та заклад освіти, перевівши дитину, як він стверджував, на навчання до приватного закладу в м. Києві, не повідомивши суд та іншу сторону, що зумовило постановлення ухвали про забезпечення позову щодо заборони ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що рішення виконавчого комітету Бершадської міської ради № 204 від 31 жовтня 2023 року щодо визначення способу участі матері у спілкуванні та вихованні дитини батьком систематично не виконувалося, що підтверджується складеними адміністративними матеріалами та показаннями свідків. Зокрема, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 узгоджено вказали на перешкоджання матері у доступі до дитини.
Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_2 до сьогодні не повідомив про місце перебування дитини, не надав доказів, що дитина навчається та де саме, його представник адвокат Шлапак В. С. в судовому засіданні апеляційного суду сказав, що йому інформація про місце проживання дитини невідома, доказів, де навчається малолітній, в матеріалах справи немає.
Новими доказами, які прийняті апеляційним судом, а саме: листами директора Красносільського опорного закладу загальної середньої освіти від 20.10.2026 року та 03.02.2026 року (а. с. 245 – 246, т.3) підтверджено, що з 01.09.2023 року ОСОБА_3 навчався в закладі освіти без зарахування (оскільки тривав судовий спір між батьками), а з 08.03.2024 року за заявою матері дитина була зарахована до 3 класу. З 01.09.2025 року і по теперішній час ОСОБА_3 не відвідує навчальні заняття, будь-якого зв`язку з ним та батьком немає, бабуся повідомила, що їй невідомо його місцезнаходження. 
Твердження представника ОСОБА_2 адвоката Шлапака В. С. про те, що саме з вини матері є труднощі з влаштуванням дитини до навчального закладу, так як вона подала до школи заяву про те, що заперечує проти переведення сина, - апеляційний суд розцінює як намагання перекрутити фактичні обставини справи, адже реалізація батьківських прав та виконання батьківських обов`язків здійснюється за взаємною згодою батьків, натомість саме батько нехтує цим та самостійно, приховуючи від матері, змінює місце навчання та проживання дитини. Така поведінка ОСОБА_2 є невиправданою та не відповідає якнайкращим інтересам дитини на гармонійний розвиток, спілкування з матір`ю.
Апеляційний суд наголошує, що найкращим інтересам дитини відповідає наявність стабільності в освіті (стабільний заклад освіти), забезпечення відвідування дитиною позашкільних заходів, стале соціальне оточення з однолітків, друзі, педагогів. Натомість в справі, що розглядається батько не тільки не забезпечує цього синові, але й допустив, те що з 01 вересня 2025 року і по сьогодні дитина не відвідує навчальний заклад.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висловлене дитиною бажання проживати з батьком, апеляційний суд зазначає наступне.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.
Як вбачається з матеріалів справи допит малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбувався у режимі відеоконференції в присутності батька ОСОБА_2 , що об`єктивно унеможливлювало забезпечення повної процесуальної нейтральності обстановки. Відповіді дитини мали характер узагальнених формулювань, при цьому коли йому почали задавати уточнюючі запитання, хлопчик розгубився та припинив участь у засіданні.
Крім того, апеляційний суд наголошує на тому, що саме ОСОБА_2 двічі не з`явився сам та не забезпечив участь малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у призначеній судом психологічній експертизі, яка мала встановити справжнє ставлення дитини до кожного з батьків. Така поведінка обґрунтовано оцінена судом першої інстанції як ухилення від сприяння встановленню істини у справі, що відповідає приписам статті 109 ЦПК України та свідчить на підтвердження того, що ОСОБА_2 діє не задля найкращих інтересів дитини, а свідомо створює обстановку, яка унеможливлює спілкування дитини з матір`ю та збереження психоемоційного зв`язку, що навпаки шкодить дитині.
Відтак доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції думки дитини щодо її бажання проживати разом з батьком, є непереконливими з огляду на малолітній вік дитини, тривалий час проживання з батьком та конфлікт між батьками щодо визначення місця її проживання.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права враховувати ухвали суду першої інстанції від 12 грудня 2023 року та 08 жовтня 2024 року про призначення судово-психологічної експертизи у зв`язку із задоволенням в подальшому заяви про відвід головуючого судді, - є юридично неспроможним та ґрунтується на неправильному розумінні правових наслідків інституту відводу.
Відповідно до положень ЦПК України, задоволення заяви про відвід судді має наслідком його усунення від подальшої участі у розгляді конкретної справи. Водночас норми процесуального закону не передбачають автоматичного визнання недійсними або скасування всіх процесуальних рішень, постановлених таким суддею до моменту його відводу.
Твердження апеляційної скарги про те, що суд безпідставно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування та віднісся до його оцінки формально, при цьому не врахував, що представник в судовому засіданні вказала, що дитині добре з батьком, - не відповідають дійсності.
За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.
Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок).
Зокрема, в ньому зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.
Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.
Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.
Як вбачається зі змісту Висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради № 134 від 27 травня 2025 року (а. с. 24-26, т.2), він є аргументованим, мотивованим: працівники служби обстежили умови проживання дитини з батьком (на той час хлопчик проживав в будинку батьків ОСОБА_2 в с. Красносілка), умови для проживання дитини, створені матір`ю ОСОБА_1 , характеризуючі дані обох батьків, характеристику дитини з навчального закладу, закладу охорони здоров`я, з дитиною спілкувався психолог, в засіданні комісії брали участь обоє батьків та були вислухані. Рекомендація визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ґрунтувалася не лише на побутових умовах, матеріальному стані батьків, а й на оцінці психологічного стану дитини та встановленому факті перешкоджання батьком реалізації матір`ю батьківських прав.
Оцінюючи Висновок, суд першої інстанції дав йому детальну оцінку, а ухвалене у справі рішення ґрунтується не виключно на Висновку, а постановлене на підставі повного та ґрунтовного аналізу усіх фактичних обставинах справи у поєднанні з іншими доказами, що відповідає вимогам процесуального закону. Зазначення в судовому засіданні суду першої інстанції представником Служби у справах дітей про те, що дитині з батьком добре, жодним чином не спростовує висновку колегіального органу та й дійсно в справі доведено, що батько піклується про дитину. 
Слід також зазначити, що за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_13 не було складено висновку органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з батьком, а акт обстеження проживання (а.с. 126, т. 1) не є за своєю суттю висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з одним із батьків (схожий за змістом висновок зроблено КЦС ВС в постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 712/11527/17).
Відтак вірним є висновок суду першої інстанції, що саме поведінка батька ОСОБА_2 створила штучні умови для ізоляції матері ОСОБА_1 від участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він самостійно всупереч сімейним цінностям вирішує долю дитини (проживання, навчання), що не відповідає принципу рівності батьківських прав і обов`язків, суперечить якнайкращим інтересам дитини.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суд першої інстанції в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримався норм матеріального права, зокрема, врахував, що батько самовільно змінив місце проживання дитини, дитина не відвідує навчальний заклад, до якого зарахована, не повідомляє матір про його місцеперебування та навчання, та не надавав можливості зустрічатися та спілкуватися позивачці з сином, що суперечить сімейним цінностям, які полягають в повазі один до одного та як найкращому вихованні дитини. Вірно суд урахував також той факт, що відповідач ухилився від проведення судово-психологічної експертизи для визначення реального ставлення дитини до обох з батьків та визначення наявності (відсутності) впливу на формування його думки щодо кожного з батьків. 
Апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, належним чином дослідив докази, надав їм оцінку відповідно до статті 89 ЦПК України та дійшов мотивованого висновку про те, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 відповідає його найкращим інтересам.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , подана його представником адвокатом Шлапаком В. С., не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу, - без задоволення.
Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, понесені судові витрати слід залишити за ним. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Шлапаком Володимиром Сергійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.

Головуюча  Т. М. Шемета
Судді:  О. Ю. Береговий
О. С. Панасюк