Справа № 952/973/25 

ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2026 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді - Яценка Є.І.,
за участю секретаря судового засідання - Оданець С.В.,
за участю сторін:
позивача – ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи – Товстоног Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Зачепилівка Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав, що з відповідачкою ОСОБА_2 він перебуває у шлюбі, який зареєстровано 28 серпня 2019 року Зачепилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №24.

Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначив, що спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося, подружні стосунки припинено, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів та взаємне непорозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю, подальше перебування у шлюбі буде суперечити його інтересам. 

З жовтня 2025 року відповідачка проживає окремо від чоловіка та дитини, жодної уваги доньці не приділяє, позивач весь цей час самостійно займається її вихованням, навчанням та утриманням. Мати дитини ніде не працює, не має самостійного доходу, не забезпечує доньку та майже не спілкується з нею, тому позивач просив суд розірвати шлюб та визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 разом з ним.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. Будь-яких клопотань від відповідачки до суду не надходило.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області Товстоног Ю.М. у судовому засіданні вказала, що у вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини з батьком вона посилається на розсуд суду.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що остання не подала відзив, позивач у судовому засіданні не заперечував проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.

Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб сторін зареєстрований 28 серпня 2019 року Зачепилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис №24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Подружжя має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки Зачепилівської селищної ради Харківської області № 09-26/3544 від 07.11.2025 донька ОСОБА_3 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей.

Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їх спільне сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, тому суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

У добровільному прядку питання щодо визначення місця проживання дитини сторони не вирішили.
В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі у вихованні дитини та визначення місця її проживання обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
Рішенням виконавчого комітету Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області №84 від 12.03.2026 затверджено висновок про визначення місця проживання дитини, яким орган опіки та піклування не вбачає можливим надати суду об`єктивний висновок про розв`язання спору, та у вирішенні даного питання покладається на розсуд суду. У цьому ж висновку констатовано, що батько дитини ОСОБА_1 проживає разом з донькою у будинку його батька, умови проживання добрі, для дитини є окреме спальне місце, іграшки. Дитина потребує корекції логопеда та психолога. Батько працює неофіційно в м. Дніпро, мати дитини з родиною не проживає з осені 2025 року, фактично догляд за дитиною здійснює батько, а також його родичі – батько, тітка та бабуся. Батько дитини характеризується позитивно як за місцем проживання, так і вихователями дитячого садочку « ОСОБА_5 », який відвідує донька. При спілкуванні телефоном з матір`ю дитини встановлено, що вона проживає в іншій місцевості, будинок винаймає, на даний час не працевлаштована та живе за кошти співмешканця, який служить в ЗСУ, але в майбутньому планує знайти роботу. З дитиною мати спілкується телефоном і в подальшому планує забрати її до себе.
Для повного та об`єктивного встановлення обставин справи судом допитано в судовому засіданні свідків, які пояснили наступне.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою позивача та часто допомагає йому у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , оскільки мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та з осені 2025 року поїхала проживати в іншу місцевість, а дитину покинула.
Допитана в якості свідка ОСОБА_7 вказала, що вона є матір`ю позивача, який в останній час сам виховує та утримує доньку ОСОБА_4 , так як мати покинула сім`ю та виїхала проживати до іншого чоловіка, при тому, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. На протязі спільного проживання в шлюбі відповідачка часто кидала дитину саму вдома та пропадала на деякий час, її доводилось шукати по інших селах. Позивач як батько дуже любить свою доньку, робить для неї все можливе, піклується про неї та займається її навчанням та вихованням. Також батько дитини займається зараз її лікуванням, оскільки остання потребує корекції логопеда та психолога.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідност.ст. 150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.
Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з вимогами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.
При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.
Статтею 15 ЦК України, передбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з донькою, позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком як особою, яка самостійно виховує та утримує дитину. 
Тому, враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, покази свідків, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 разом з батьком буде відповідати інтересам дитини, що є підставою для задоволення позову в цій частині.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач не очікує відшкодування понесених ним судових витрат, тому дане питання судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 10,12,13,206,247,259,263,264,265,280-282 ЦПК України, ст.ст. 24,56,105,112,114 СК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини– задовольнити. 

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 серпня 2019 року Зачепилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №24. 

Визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Копію рішення направити органу державної реєстрації для внесення в актовому записі про шлюб відмітки про його розірвання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зачепилівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.І. Яценко