ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

24 лютого 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/2703/25 
Номер провадження 22-ц/816/1599/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), Собини О. І. , Сидоренко А. П. , розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката ГРИЩУКА Дмитра Всеволодовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 16 грудня 2025 року, 
у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У березні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ», яке 01.07.2025 року змінило назву на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» звернулося до суду з указаним позовом.
Позов мотивований тим, що 17.12.2019 року відповідачка уклала з ТОВ «МІЛОАН» електронний договір про споживчий кредит № 1885632, згідно умов якого вказане товариство перерахувало їй кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12 000 грн. Відповідачка не виконала належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором. 
20 серпня 2020 року згідно умов договору факторингу № 02/08 ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором № 1885632 від 17.12.2019 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладений договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку № 1 до договору, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит № 1885632 від 17.12.2019 року.
Розмір заборгованості відповідачки перед позивачем становить 26 030,25 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 8748,00 грн; заборгованість за процентами – 13 128,09 грн; заборгованість за пенею – 4154,16 грн. 
Позивач зазначає, що після набуття права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 1885632 від 17.12.2019 року направив їй повідомлення про відступлення права вимоги.
Посилаючись на указані обставини, просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1885632 від 17.12.2019 року у розмірі 26 030,25 грн та судові витрати.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року, з урахуванням ухвали суду від 18 грудня 2025 року про виправлення описки, позов задоволений. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується укладення сторонами кредитного договору, який містить усі істотні умови. З розрахунку заборгованості слідує, що проценти нараховувались за процентними ставками, які передбачені умовами договору та в межах обумовленого сторонами строку. Пеня також нараховувалась на підставах та у розмірі, що передбачені умовами договору, а період її нарахування не охоплюється періодом запровадження на території України карантину та воєнного стану, що було б підставою для звільнення від обов`язку сплати пені відповідно до пунктів 15 та 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Наданими доказами підтверджується відступлення права вимоги до відповідачки за укладеним кредитним договором, тому позивач як новий кредитор має право вимагати стягнення на свою користь коштів за вказаним кредитним договором. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення боргу. Крім того, суд відхилив доводи відповідачки стосовно пропуску строку позовної давності, вказавши, що строк позовної давності позивачем не пропущений у зв`язку із його продовженням на період карантину та зупиненням на час воєнного стану.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
14 січня 2026 року адвокат Грищук Д.В. в інтересах відповідачки ОСОБА_2 подав через електронний кабінет апеляційну скаргу в електронній формі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 13 128,09 грн та заборгованості за пенею у сумі 4154,16 грн; в іншій частині - рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем пропущений строк позовної давності. Крім того, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання, а тому, оскільки строк дії таких обмежень триває включно з 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підстави для нарахування та стягнення з відповідачки процентів та пені відсутні. Також відповідно до пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання забов`язання за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, а у разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит та прострочення виконання споживачем зобов`язань за таким договором. 
Також заявник апеляційної скарги зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами не є співмірною із розміром заборгованості за кредитом та суперечить принципам розумності і добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальниці як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання нею зобов`язань за кредитним договором.
Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги, що відповідач неправомірно нарахував проценти за користування кредитом, оскільки ОСОБА_2 з 19.09.2020 року перебуває на військовій службі, а тому є підстави для застосування вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у частині не нарахування процентів за користування кредитом.
Судом не взято до уваги, що з 24 січня 2022 року після укладення договору факторингу позивач був обізнаний про порушення прав відповідачем, але з позовом звернувся після спливу строку позовної давності 15 березня 2025 року.
Судове рішення місцевого суду в частині стягнення тіла кредиту в апеляційному порядку не оскаржуються та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилався на те, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за договором № 1885632 від 17.12.2019 року не закінчився, оскільки його перебіг був призупинений на період карантину та воєнного стану, а відповідно до Закону № 4434 він почне обчислюватись з 04.09.2025 року. Пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки відсотки, які просить стягнути позивач з відповідачки нараховані до її призову на військову службу. Закон № 691 від 16 червня 2020 року, який захищає позичальників від нарахування пені за кредитами в період карантину та в 30-денний строк після його завершення не поширюється період дії укладеного відповідачкою договору. Розмір нарахованої пені відповідно до вимог статей 549, 550 ЦК України не перевищує розумний розмір. 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
17.12.2019 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 на підставі анкети-заяви, підписаної відповідачкою, укладений кредитний договір № 1885632 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua.
За умовами указаного Договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору надати позичальниці грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальниця зобов`язалася повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту - 12 000 грн, кредит надається строком на 30 днів з 17.12.2019 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 16.01.2020 року (а.с. 10 на звороті – 13, 32).
Проценти за користування кредитом – 36,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки – фіксована (п. 1.5.2 договору).
Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).
Пунктом 1.7 договору передбачено, що розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 2.2.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно пункту 1.6 договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішення товариства.
Згідно з п. 2.3.1 позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4 цього договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 % від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.
На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів позивачем надано копію платіжного доручення № 5288138 від 17 грудня 2019 року про перерахування ТОВ «МІЛОАН» ОСОБА_2 12 000 грн кредитних коштів за договором № 1885632 (а.с. 14).
Згідно з відомостями ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 1665632, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором складає 26 030 грн 25 коп., у тому числі: 8748 грн 00 коп. за тілом кредиту; 13 128 грн 29 коп. за відсотками; 4154 грн 00 коп. за пенею (а.с. 34-35).
20.08.2020 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (фактор) та ТОВ «МІЛОАН» (клієнт) укладений договір факторингу № 02/08, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначеним цим договором (а.с. 15 на звороті – 21).
Згідно з п. 4.1 договору факторингу № 4.1 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього договору.
Позивачем надано копії платіжних інструкцій про сплату ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ТОВ «МІЛОАН» фінансування за отримані платежі згідно договору факторингу № 02/08 (а.с. 39 на звороті – 42). 
Відповідно до копії витягу з додатку до договору факторингу № 02/08 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №1885632 від 17.12.2019 року, сума заборгованості – 26 030 грн 25 коп., у тому числі: 8748 грн 00 коп. за тілом кредиту; 13 128 грн 29 коп. за відсотками; 4154 грн 00 коп. за пенею (а.с. 31).
24.01.2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», яке 01.07.2025 року змінило назву на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС», укладений договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 42 на звороті – 45, 63, 64).
Пунктом 1.3 договору факторингу № 1/15 передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора або клієнта або підписання будь-яких документів.
Відповідно до копії витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 1885632 від 17.12.2019 року, сума заборгованості – 26 030,25 грн, з яких: 8748 грн – заборгованість за тілом кредиту; 13 128,09 грн – заборгованість за процентами; 4154,16 грн – заборгованість за пенею (а.с. 30 – на звороті).
Позивачем надано копію досудової вимоги від 02.11.2024 року за вих. № 1885632, адресовану ОСОБА_2 , про сплату заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 030,25 грн (а.с. 14 на звороті – 15).
ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 19.09.2020 року. Відповідно до статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.06.2023 року термін дії контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України продовжено до оголошення демобілізації (а.с. 73). 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
З матеріалів справи установлено, що Кредитний договір № 1885632 між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою ОСОБА_2 укладений в електронній формі та підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, який ОСОБА_2 підписала в електронному вигляді.
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Оскільки між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 20.08.2020 року укладений Договір факторингу № 02/08, а в подальшому – між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та позивачем укладений Договір факторингу № № 1/15, тому відповідачка несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «СОЛВЕНТІС» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.
У цій справі відповідачка обставини укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та перехід права грошової вимоги до позивача не заперечує. Заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8748 грн 00 коп. не оспорює. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги представника відповідачки адвоката Грищука Д.В. указаний висновок апеляційного суду не спростовують зважаючи на такі мотиви.
Позиція апеляційного суду щодо доводів заявника апеляційного суду стосовно відсутності підстав для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами та пені.
Обґрунтовуючи свою незгоду з нарахованими процентами в розмірі 13 128 грн 09 коп. та пенею в сумі 4154 грн 16 коп. заявник апеляційної скарги посилається на пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та пункт 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року, було доповнено Розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 6-1, положення якого, зокрема передбачали, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Вказаний пункт 6-1 був виключений на підставі Закону України № 3498-IX від 22.11.2023.
Водночас як установлено з матеріалів справи, заборгованість за процентами та пенею за кредитним договором № 1885632 від 17.12.2019 року нарахована за період з 18.12.2019 року по 08.04.2020 року, тобто до введення на території України воєнного стану, відповідно вказані норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не поширюються на спірні правовідносини.
Проценти нараховувались протягом погодженого сторонами строку кредитування відповідно до узгоджених сторонами договору розміру. Підписавши кредитний договір, відповідачка погодилася на запропонований розмір процентів за користування кредитними коштами та зобов`язалася їх сплатити.
Заявлений позивачем до стягнення розмір боргу за відсотками в сумі 13128 грн 09 коп. не є непропорційно великим до суми отриманого ОСОБА_2 споживчого кредиту в розмірі 12000 грн 00 коп., тому вимога про сплату таких відсотків, які не є явно завищеними, відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Також апеляційний суд зауважує, що позивач не заявляв позовних вимог про стягнення відсотків за прострочення виконання відповідачкою грошовою зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу, оскільки нараховуються у разі прострочення позичальником повернення кредиту, тобто за неправомірне користування кредитом. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності у разі прострочення грошового зобов`язання, відхиляються апеляційним судом як такі, що не стосуються заявлених позовних вимог, які вирішувались судом першої інстанції. 
Позиція апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги стосовно неврахування судом обставини перебування відповідачки на військовій службі та поширення на неї пільг щодо не нарахування процентів. 
Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідачкою надано докази перебування її на військовій службі з 19.09.2020 року. Водночас, позивачем ставиться питання про стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування кредитними коштами, що нараховані з 18.12.2019 року по 08.04.2020 року, тобто за період до початку проходження нею військової служби.
Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Частина друга статті 5 ЦК України передбачає, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. 
Аналіз визначення кредитного договору, яке наведено у частині першій статті 1054 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення наданих йому грошових коштів разом із процентами.
Отже, за правовою природою та економічною сутністю у кредитних правовідносинах проценти за користування кредитом є платою позичальника за правомірне користування чужими грошовими коштами подібно до плати за користування будь-яким іншим майном.
Зважаючи на викладене, проценти, які є істотною умовою кредитного договору, не можна кваліфікувати як міру цивільно-правової відповідальності.
З огляду на зазначене приписи пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції на час виникнення спірних правовідносин) не пом`якшує й не скасовує цивільну відповідальність особи, а тому не має зворотної дії в часі і на спірні правовідносини не поширюється.
Позиція апеляційного суду щодо доводів заявника апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строку позовної давності.
У відзиві на позовну заяву стороною відповідача було заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності.
Стаття 256 ЦК України передбачає, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною першою статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено і триває надалі.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Підсумовуючи, апеляційний суд зазначає, що з 02.04.2020 року по 30.06.2023 року включно на території України було установлено карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, а з 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан, на період дії якого перебіг позовної давності від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року продовжено, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився до набрання чинності 04 вересня 2025 року Законом України № 4434.
У справі, яка переглядається, позивач, звернувшись до суду із позовом 15.03.2025 року, не пропустив строки позовної давності ні до вимог про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, ні до вимог про стягнення пені, які суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив, оскільки станом на 02 квітня 2020 року строк позовної давності, який обчислюється з 16 січня 2020 року за такими вимогами не закінчився. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України). 
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив здійснити розподіл судових витрат та стягнути з відповідачки понесені ним в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн 00 коп.
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до частин три, чотири статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
З матеріалів справи установлено, що позивачем з Адвокатським Бюро «Анастасії Міньковської» 05 січня 2026 року був укладений Договір про надання правової допомоги №43657029-АБ. Відповідно до Додаткової угоди № 1885632 від 18.02.2026 року до указаного Договору указане адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів позивача у цій справі в Сумському апеляційному суді, складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 16 грудня 2025 року у цій справі.
У відзиві на апеляційну скаргу зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу – 4 000 грн 00 коп. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача, крім копії указаного Договору та додаткової угоди до нього надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Міньковською А.В. серія КС №11306/10 від 02.11.2023 року; Акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом віл 18.02.2026 року з Детальним описом наданих послуг на суму 2000 грн 00 коп.
Клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України відповідачка не заявила.
Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, апеляційний суд дійшов переконання, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції відповідають критерію розумності їхнього розміру, співмірні зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, то з відповідачки слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн 00 коп.
Керуючись вимогами статей 141, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ГРИЩУКА Дмитра Всеволодовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» 2000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач  	М. В. Щербаченко	

Судді О. І. Собина 

А. П. Сидоренко