ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2026 Справа № 907/491/17
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.
суддів КРАВЧУК Н.М.
МАНЮКА П.Т.

за участю секретаря судового засідання - ТЕЛИНЬКО Я. П.
представник скаржника - Бурдюг Т.В.;
арбітражний керуючий - Беляновський Р.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вх. ЗАГС №01-05/419/26 від 13.02.2026)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2026 (повна ухвала - 06.02.2026, суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі №907/491/17

за заявою боржника  Минди Юрія Васильовича ,Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа №907/491/17 про неплатоспроможність боржника ФОП Минди Юрія Васильовича, провадження у якій порушено 29.06.2017 за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Ухвалою суду від 09.11.2022 призначено керуючим реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Беляновського Романа Юрійовича.
Ухвалою суду від 10.12.2024 заяву ТОВ «Фінансова компанієя «Інвестохіллс Веста» з кредиторськими вимогами до боржника на суму 2 176 506,30 грн як забезпеченими заставою майна боржника задоволено частково: визнано ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" кредитором з грошовими вимогами до боржника на суму 340 333, 00 грн - вимоги, що забезпечені заставою майна боржника; на суму 1 736 427,05 грн - конкурсні (друга черга задоволення) та 5 368,00 грн судового збору - вимоги першої черги. У задоволенні решти вимог кредитора відмовлено.
13.10.2025 керуючий реалізацією майна боржника подав до суду клопотання про визначення умов продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Минді Ю.В .
Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 20.01.2026 надав дозвіл керуючому реалізацією майна ФОП Минди Ю.В. - Беляновському Р.Ю. на продаж майна боржника та визначив умови продажу такого майна.
Ухвала суду мотивована тим, що арбітражним керуючим дотримано передбачений Кодексом України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ) порядок визначення умов продажу майна боржника, зокрема направлено забезпеченому кредитору пропозиції щодо погодження таких умов, однак останній відмовив у наданні згоди на продаж майна. 
Суд зазначив, що відповідно до ч. 7 ст. 75 КУзПБ, у разі відмови забезпеченого кредитора у погодженні умов продажу майна або неприйняття ним відповідного рішення, арбітражний керуючий зобов`язаний звернутися до суду, який у такому випадку самостійно визначає умови аукціону.
Водночас суд відхилив доводи забезпеченого кредитора про передчасність продажу майна у зв`язку з оскарженням ним в апеляційному порядку ухвали, якою йому відмовлено у зміні розміру забезпечених вимог.
Суд вказав, що сама по собі відсутність погодження умов продажу або наявність апеляційного оскарження не може зупиняти процедуру реалізації майна боржника та перешкоджати задоволенню вимог кредиторів.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність погоджених умов продажу майна, необхідність забезпечення ефективного проведення ліквідаційної процедури та вжиття заходів, спрямованих на погашення вимог кредиторів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання арбітражного керуючого та визначення умов продажу майна боржника. 
Не погоджуючись із цією ухвалою, забезпечений кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у наданні дозволу керуючому реалізацією маи?на боржника Беляновському Р.Ю. на продаж маи?на (квартири) та відмовити у погодженні умов продажу вказаного маи?на у запропонованіи? керуючим реалізацією маи?на редакціі?. 
Також долучає до апеляційної скарги нові докази, зокрема копію висновку про вартість маи?на від 11.02.2026.
В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно погодив умови продажу майна, яке є предметом іпотеки, без урахування заперечень забезпеченого кредитора та без вирішення спору щодо розміру його забезпечених вимог, що має істотне значення для визначення порядку та доцільності реалізації такого майна.
Крім того, апелянт вказує, що суд не дослідив належним чином докази, зокрема звіт про оцінку майна, не перевірив його обґрунтованість та достовірність, а також не врахував наявні розбіжності щодо характеристик об`єкта нерухомості та його ринкової вартості. 
При цьому, покликається на звіт про вартість майна, зроблений на замовлення кредитора ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», відповідно до якого ринкова вартість квартири становить 2 114 595,00 грн, тоді як початкова ціна на першому аукціоні згідно ухвали суду від 20.01.2026 буде складати 1 540 500,00 грн. 
Відтак погоджені судом умови продажу передбачають занижену вартість майна, що може призвести до порушення прав як забезпеченого кредитора, так і інших учасників процедури банкрутства, оскільки суперечить меті максимально можливого задоволення вимог кредиторів.
У зв`язку з цим апелянт вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду клопотання арбітражного керуючого, не забезпечив повного та всебічного з`ясування обставин справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
У поданому відзиві арбітражний керуючий заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Арбітражний керуючий зазначає, що відмова забезпеченого кредитора у погодженні умов продажу майна зумовила його обов`язок звернутися до суду відповідно до вимог ч. 7 ст. 75 КУзПБ, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно визначив умови продажу майна боржника. 
При цьому, арбітражний керуючий вказує, що доводи апелянта щодо передчасності продажу майна у зв`язку з наявністю спору про розмір забезпечених вимог є безпідставними, оскільки такий спір впливає лише на порядок розподілу коштів, отриманих від реалізації майна, але не перешкоджає самій процедурі його продажу.
Звертає увагу на те, що апелянт не надав належних доказів заниження вартості майна під час розгляду справи судом першої інстанції, а подані ним у апеляції докази є новими та не обґрунтовано не були подані раніше, у зв`язку з чим не підлягають врахуванню.
Крім того, арбітражний керуючий наголошує, що погоджена початкова ціна продажу не визначає остаточну ціну реалізації майна, оскільки вона формується за результатами аукціону, а отже, сама по собі не свідчить про порушення прав кредиторів.
З огляду на викладене, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Інших клопотань чи заяв, передбачених ст. 207 ГПК України, учасниками справи не подано.
02.04.2026 у судовому засіданні взяли участь представник апелянта та арбітражний керуючий, які навели свої доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.
Інші учасники у справі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників учасників у справі в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників учасників справи, які не з`явилися.
Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши застосування норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.06.2008 між ФОП Миндою Ю.В. (боржник) та АКБ «Форум», який в подальшому було перейменовано на ПАТ «Банк Форум» (надалі - банк, або первісний кредитор), було укладено кредитний договір №0352/08/26-CL.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0352/08/26-CL від 09.06.2008 між боржником та АКБ «Форум» 09.06.2008 укладено договори іпотеки №3162 та №3164.
Предметом іпотеки за вказаними договорами є: квартира №54 у м. Мукачеве, вул. Росвигівська, 28; земельна ділянка, кадастровий номер 2122755500:01:016:0282, яка розташована по вул. Орлятко, в смт. Чинадіево, Мукачівського району, Закарпатської області; земельна ділянка, кадастровий номер : 2110400000:01:004:0041, яка знаходиться за адресою: вул. Духновича, у м. Мукачево, Закарпатської області.
Надалі 26.03.2019 між ПАТ «Банк Форум», як первісним кредитором/банком, та ТОВ «Фінансова компанія «Веста», яке в подальшому було перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», як новим кредитором, укладено договір про відступлення прав вимоги №0002/19/5 від 26.03.2019 та договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами) від 26.03.2019 № 254, відповідно до яких банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набував зазначені права вимоги банку до боржника.
В реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами міститься, зокрема, кредитний договір №0352/08/26-CL від 09.06.2008 та договори іпотеки №3162 та №3164 від 09.06.2008.
Як було зазначено вище, Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 10.12.2024 визнав ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" кредитором з грошовими вимогами до боржника: на суму 340 333, 00 грн - вимоги, що забезпечені заставою майна боржника; на суму 1 736 427,05 грн - конкурсні (друга черга задоволення) та 5 368,00 грн судового збору - вимоги першої черги.
При цьому, суд визначив розмір забезпечених заставою вимог на суму 340 333,00 грн, враховуючи заставну вартість об`єктів, вказану в договорі іпотеки № 3164 від 09.06.2008.
Після визначення вартості квартири боржника, що є предметом забезпечення вимог кредитора, керуючий реалізацією майна звернувся до ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" із листом №01-20/907/491/17/126 від 26.08.2025 щодо погодження умов її продажу.
17.09.2025 на адресу арбітражного керуючого надійшла відповідь на вказаний лист, у якій забезпечений кредитор вважає передчасним погодження умов та продаж майна та відмовляє у наданні згоди на продаж квартири, яка є предметом забезпечення.
Згідно з ч. 8 ст. 131 КУзПБ, продаж майна банкрута (фізичної особи) здійснюється відповідно до умов та в порядку, визначених цим Кодексом для юридичних осіб.
Згідно з п. 5 ч. 8 ст. 48 КУзПБ, до компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішення про надання згоди на продаж майна боржника (крім майна, що є предметом забезпечення) та погодження умов продажу майна боржника (крім майна, що є предметом забезпечення) у процедурі санації відповідно до плану санації або у процедурі ліквідації банкрута.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 КУзПБ, ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 6, 7 ст. 75 КУзПБ, встановлено, що арбітражний керуючий визначає умови продажу за погодженням з комітетом кредиторів та забезпеченим кредитором (щодо майна, яке є предметом забезпечення). 
Комітет кредиторів, забезпечений кредитор можуть прийняти рішення про: надання згоди на продаж майна на запропонованих умовах; надання згоди на продаж майна, змінивши умови продажу; відмову в наданні згоди на продаж майна з обґрунтуванням причин.
У разі якщо комітет кредиторів або забезпечений кредитор прийняв рішення про відмову в наданні згоди на продаж майна або не прийняв жодного рішення на засіданні комітету кредиторів чи протягом 20 днів з дня, коли забезпечений кредитор одержав чи мав одержати умови продажу, або якщо арбітражний керуючий не згоден з прийнятим комітетом кредиторів або забезпеченим кредитором рішенням, арбітражний керуючий зобов`язаний звернутися до суду. У такому разі умови аукціону визначаються судом.
Спростовуючи доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що оскільки забезпечений кредитор не надав згоди на продаж майна боржника, арбітражний керуючий діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог ч. 7 ст. 75 КУзПБ, правомірно звернувся до суду із клопотанням про визначення умов продажу такого майна.
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про передчасність визначення умов продажу майна у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали щодо розміру його забезпечених вимог.
Так, згідно із ч.ч. 4, 5ст. 9 КУзПБ, ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, прийняті господарським судом у справі про банкрутство (неплатоспроможність), набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Оскарження судових рішень у процедурі банкрутства (неплатоспроможності) не зупиняє провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Як підтверджується матеріалами справи, ухвала суду першої інстанції про визначення розміру забезпечених вимог набрала законної сили та була чинною на момент вирішення питання про погодження умов продажу майна боржника. Сам по собі факт її оскарження в апеляційному порядку не є підставою для зупинення процедури реалізації майна.
Крім того, колегія суддів зазначає, що результат апеляційного перегляду такої ухвали не впливає на визначення умов продажу заставного майна, оскільки ці питання регулюються нормами КУзПБ та не пов`язані безпосередньо з розміром визнаних вимог кредитора.
Водночас спір щодо розміру забезпечених вимог може мати значення виключно на стадії розподілу коштів, отриманих від реалізації майна, але не є перешкодою для здійснення самого продажу.
Частиною 1 ст. 63 КУзПБ передбачено, що після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні. Початковою вартістю продажу майна банкрута є його вартість, визначена ліквідатором. Ліквідатор може здійснювати безпосередній продаж або продаж на комісійних умовах через організацію роздрібної торгівлі за розумною ціною товарів, що швидко псуються. Ліквідатор може здійснювати безпосередній продаж або продаж на комісійних умовах через організацію роздрібної торгівлі за розумною ціною також виробничих запасів, малоцінних та швидкозношуваних предметів, ринкова вартість яких не перевищує однієї мінімальної заробітної плати.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта щодо заниження вартості квартири з посиланням на звіт про її оцінку від 11.02.2026, оскільки такі доводи ґрунтуються на доказах, які не були предметом дослідження судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали.
Апелянт покликається на звіт про вартість майна, складений на його замовлення, відповідно до якого ринкова вартість квартири становить 2 114 595,00 грн.
Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч.ч. 2-4, 8 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Разом з тим, відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2025 у cправі № 906/127/24).
Враховуючи те, що наданий апелянтом звіт був складений після ухвалення оскаржуваного судового рішення та не подавався до суду першої інстанції, то він не може бути використаний для оцінки законності та обґрунтованості цього рішення. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сам по собі розмір початкової ціни продажу майна не є остаточною ціною його реалізації, яка визначається за результатами проведення аукціону, а отже, не свідчить про порушення прав учасників справи.
Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та правильно застосувавши норми матеріального і процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви арбітражного керуючого щодо визначення умов продажу майна боржника та надання згоди на його продаж.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2026 у справі №907/491/17 - без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повна постанова складена та підписана 06.04.2026.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

П.Т. МАНЮК