Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків  
25 березня 2026 р. справа № 520/30277/25
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), третя особа - Адміністрація Немишлянського району Харківської міської ради (пр. Петра Григоренка, буд. 17, м. Харків, 61091, код ЄДРПОУ 37459240) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку", оформлене у вигляді Повідомлення за вих. №131/431 від 04.11.2025;
- зобов`язати прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. 
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовозобов`язаним. Згідно рішення №1/17 від 20.01.2004 виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові призначений опікуном недієздатної ОСОБА_2 , 1971 р.н., яка рішенням Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 26.04.1994 визнана недієздатною. Протягом 2022 - 2025 років позивач отримував відстрочку від призову на мобілізацію як опікун особи, визнаної судом недієздатною (п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку»). Повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 за вих. №131/431 від 04.11.2025 позивачу відмовлено у наданні відстрочки у зв`язку з тим, що відсутнє рішення суду про призначення опікуна недієздатній особі. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
ІНФОРМАЦІЯ_4 подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, якою затверджено перелік документів, що підтверджують право на відстрочку, у разі звернення за відстрочкою на підставі пункту 10 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», обов`язковим документом є рішення суду про встановлення опіки або призначення опікуна. Позивачем при зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_2 у листопаді 2025 року такого судового рішення надано не було. Натомість було подано рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради м. Харкова від 20.01.2004, яке не є судовим рішенням і не відповідає вимогам чинного нормативного регулювання щодо підтвердження підстав для відстрочки під час мобілізації. Посилання позивача на те, що у 2004 році опікун призначався рішенням органу опіки та піклування не спростовує правомірності дій відповідача, оскільки на момент розгляду заяви у 2025 році застосовуються чинні норми законодавства, зокрема Постанова КМУ №560, яка є обов`язковою для виконання суб`єктами владних повноважень. Надання позивачу відстрочки у попередні періоди (2022– 2025 роки) не створює для нього безумовного та безстрокового права на отримання відстрочки у подальшому, оскільки кожне звернення підлягає самостійному розгляду з урахуванням чинного на момент звернення законодавства та наданих документів. Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовляючи у наданні відстрочки та оформлюючи відповідне рішення у вигляді Повідомлення за вих. №131/431 від 04.11.2025, діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог чинного законодавства.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що питання щодо опіки та піклування над повнолітніми особами регулюються Цивільним кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України» від 03.03.2005 №2450-VІ були внесені зміни до ст. ст. 60, 63 Цивільного кодексу України, які регламентують порядок призначення опікунів та піклувальників недієздатних осіб та обмежено дієздатних осіб. Згідно змін до ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 20.01.2004 №1/17 про призначення опікуном ОСОБА_1 над недієздатною ОСОБА_2 було ухвалено до внесення вищезазначених змін та є чинним. Позивач просить врахувати, що в спірній ситуації має місце певна колізія, оскільки ОСОБА_1 оформив опіку над ОСОБА_2 за "старими" правилами, опіка чинна. Приписи п. 10 ч. 1ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» насамперед направлені на захист прав опікунів, оскільки їхня мобілізація призведе до позбавлення догляду над опікуваною особою.
Третя особо правом на подання пояснень щодо позову чи відзиву не скористалась.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно військово-облікового документу у застосунку "Резерв+" є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 20.01.2004 №1/17 "Про призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 , 1971 року народження, гр. ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 призначений опікуном недієздатної ОСОБА_2 , 1971 року народження, яка визнана недієздатною рішенням Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 26.04.1994 у справі №2-742/1994.
У 2024 - 2025 роках ОСОБА_1 надавалась відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 10 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" (опікун), що підтверджується довідками ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2024 №55, від 20.08.2024 №1661, від 19.11.2024 №1526, від 11.02.2025 №1377, від 16.05.2025 №1045 та від 19.08.2025 №1564.
04.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянуто заяву позивача та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 10 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" та протоколом від 07.11.2025 №131 прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки у зв`язку з відсутністю рішення суду про призначення опікуна недієздатної особи, про що сповіщено позивача Повідомленням від 04.11.2025 №131/431.
Позивач вважає протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку", оформлене у вигляді Повідомлення за №131/431 від 04.11.2025, у зв`язку чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Положеннями статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
У статті 1 Закону №2232-XII закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За визначенням у частині першій статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом частини шостої цієї ж статті передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на час розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) визначені правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
Відповідно до статті 1 Закону №3543-XII, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації встановлені у статті 23 Закону №3543-XII.
Так, за нормами пункту 10 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягає призову на військову службу під час мобілізації опікун особи, визнаної судом недієздатною.
За правилами частини сьомої цієї ж статті перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 2 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.
Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.
За нормами пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
У відповідності до пункту 11 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Згідно з вимогами абзацу другого пункту 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487), персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
За положеннями частини п`ятої статті 22 Закону №3543-XII порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України. Цей порядок визначає, зокрема, порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 16.05.2024 №560, якою затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).
За нормами пунктів 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з положеннями пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, військовозобов`язаних СБУ чи розвідувальних органів) особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Заява повинна містити такі обов`язкові відомості про військовозобов`язаного: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті громадянина України); дату народження; адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування); адресу електронної пошти; контактний номер телефону.
До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
У відповідності до пункту 59 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період може оформлятися та надаватися автоматично у разі створення запиту на її оформлення військовозобов`язаним через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
За нормами пункту 60 Порядку №560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі позитивного рішення у протоколі окремо зазначається строк, на який надано відстрочку, та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку). У разі відмови у наданні відстрочки у протоколі зазначаються причини такої відмови.
У разі позитивного рішення комісії відомості щодо надання відстрочки (строк відстрочки та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку) протягом одного дня з дати прийняття такого рішення вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відображаються в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного, резервіста, а не пізніше двох днів з дати прийняття такого рішення заявникові повідомляється про це у способи, визначені цим пунктом, та видається роздрукований (оновлений) військово-обліковий документ, сформований відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №559 (Офіційний вісник України, 2024 р., №49, ст. 2978), або довідка за формою згідно з додатком 6 (для військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів).
У разі прийняття комісією рішення про відмову у наданні відстрочки заявникові (у тому числі військовозобов`язаному СБУ або розвідувальних органів) не пізніше ніж на наступний робочий день з дати прийняття такого рішення повідомляється про це у способи, визначені цим пунктом, за формою згідно з додатком 7.
Рішення комісії може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України (крім випадків, передбачених цим Порядком). У разі продовження строку проведення мобілізації відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаному продовжується, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку.
Згідно з додатком 5 до Порядку №560, документами, що підтверджують право на відстрочку опікуна особи, визнаної судом недієздатною, є рішення суду про визнання особи недієздатною та рішення суду про призначення опікуна.
У відповідності до статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (таке положення чинне з 22.03.2005 в редакції Закону України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України" №2450-IV від 03.03.2005).
У той же час, на час прийняття рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною від 26.04.1994 був чинним Цивільний кодекс Української РСР.
Так, у статті 16 такого кодексу закріплювалося, що громадянин, який внаслідок душевної хвороби або недоумства не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнаний судом недієздатним в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом Української РСР, і над ним встановлюється опіка. Від імені душевнохворого або недоумкуватого, визнаного недієздатним, угоди укладає його опікун.
За приписами частини першої статті 63 Цивільного кодексу України в редакції станом на 01.01.2004, чинній на час прийняття виконавчим комітетом Фрунзенської районної ради в місті Харкові рішення від 20.01.2004 №1/17 "Про призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 , 1971 року народження, гр. ОСОБА_1 ", опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування.
Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України" від 03.03.2005 №2450-VI були внесені зміни до ст. 60, 63 ЦКУ, які регламентують порядок призначення опікунів та піклувальників недієздатних осіб та обмежено дієздатних осіб. 
Згідно змін до ст. 60 ЦКУ суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Дія актів цивільного законодавства у часі врегульована статтею 5 Цивільного кодексу України. Так, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Враховуючи, що Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради від 20.01.2004 №1/17 "Про призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 , 1971 року народження, гр. ОСОБА_1 " було ухвалено до внесення змін Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України" від 03.03.2005 №2450-VI, а тому Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради від 20.01.2004 №1/17 залишається чинним, якщо не було іншого рішення про скасування опіки.
Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради від 19.11.2025 №К-35.12.-02 ОСОБА_2 згідно з реєстром особових справ недієздатних та обмежено дієздатних осіб, перебуває на обліку в опікунській раді Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради як недієздатна особа, опікуном якої є ОСОБА_1 . Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради від 20.01.2004 №1/17 "Про призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 , 1971 року народження, гр. ОСОБА_1 " є чинним.
Зважаючи на викладені законодавчі приписи у взаємозв`язку із встановленими обставинами, суд погоджується із доводами позивача про те, що надане ним рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради від 20.01.2004 №1/17 "Про призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 , 1971 року народження, гр. ОСОБА_1 " у взаємозв`язку із рішенням Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 26.04.1994 у справі №2-742/1994, про визнання недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є належними документами, які підтверджують призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , оскільки такі рішення було прийнято компетентними органами та відповідно до чинного на той час законодавства.
Так, за змістом Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" для засвідчення наявності права для відстрочку на підставі пункту 10 частини першої статті 23 цього Закону (для опікуна особи, визнаної судом недієздатною) військовозобов`язаному необхідно підтвердити факт визнання особи недієздатною та факт призначення військовозобов`язаного опікуном над особою, яка визнана недієздатною. При цьому, при затвердженні Порядку №560, зокрема, додатку 5 до нього у частині переліку документів, необхідних для отримання відстрочки на підставі пункту 10 частини першої статті 23 Закону №3543-XII із зазначенням рішення суду про призначення опікуна, Кабінетом Міністрів України не було враховано, що відповідні повноваження до 22.03.2005 не належали до компетенції суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Таким чином, з урахуванням положень наведених вище як чинних нормативних актів, так і тих, які були чинними на час призначення позивача опікуном, така обставина є підставою для надання відстрочки на підставі пункту 10 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Враховуючи на наявність рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради від 20.01.2004 №1/17 про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , 1971 року народження, та рішення суду від 26.04.1994 про визнання ОСОБА_2 недієздатною, які подавалися із заявою про відстрочку, що підтверджує повноваження позивача по опіці над недієздатною ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що такі документи підтверджують те, що позивач є опікуном недієздатної особи.
При цьому, відповідач у відзиві не висловив жодних зауважень і недоліків до поданих документів на підтвердження того, що позивач є опікуном недієздатної особи.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 10 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку", оформленого Повідомленням №131/431 від 04.11.2025.
Розглядаючи позовні вимоги про зобов`язання прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, суд виходить з наступного.
Як зазначалось вище, розгляд заяв військовозобов`язаних про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відбувається за встановленою процедурою.
Отже, надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є дискреційними повноваженнями відповідача, як суб`єкта владних повноважень, оскільки на підставі розгляду отриманих документів Комісія, утворена при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах), ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Виходячи з принципу «належного врядування», суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.
Оскільки прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є дискреційними повноваженнями відповідача, на обліку в якого перебуває позивач як військовозобов`язаний, зважаючи на додані як до заяви про відстрочку, так і суду документи, які підтверджують перебування під опікою у позивача недієздатної особи, суд, з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 10 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), третя особа - Адміністрація Немишлянського району Харківської міської ради (пр. Петра Григоренка, буд. 17, м. Харків, 61091, код ЄДРПОУ 37459240) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 10 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку", оформленого Повідомленням №131/431 від 04.11.2025.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 10 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.