Номер провадження: 33/813/700/26
Номер справи місцевого суду: 496/6757/25 
Головуючий у 1-й інстанції Пасечник М. Л. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.04.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Шахової О.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Александрова Дмитра Олександровича
розглянувши апеляційну скаргу захисника Александрова Дмитра Олександровича
на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року
встановив:
Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом встановлено, що 16 вересня 2025 року о 21:20 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Усатове, траса М05 Київ-Одеса 464 км, водій ОСОБА_1 керував тз TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, виражене тремтіння кінцівок пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі КП «ООМЦПЗ» ООР водій відмовився. Водій був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП від 09.04.2025 рішенням Дніпровського районного суду 3/755/2406/25, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Александров Д.О., який діє в інтересах 
 ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю і діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції обмежився декларативними формулюваннями та не виконав обов`язку надати мотивоване рішення за результатами оцінки конкретних доказів. Натомість у постанові фактично відсутній аналіз доказів, суд перелічив матеріали (протокол, довідки, диск з відеозаписами) і далі обмежився загальною тезою, що відеозаписи відображають повну подію правопорушення та дають можливість встановити склад, однак не вказав, які саме фрагменти відео, які зафіксовані дії і в який спосіб підтверджують кожен елемент складу за ч. 2 ст. 130 КУпАП. За відсутності такої конкретизації твердження суду про повне відображення події є оціночним і не замінює мотивованого викладення встановлених обставин та оцінки доказів, чого вимагають ст. 245, 280, 252, 283 КУпАП. Серед переліку доказів вини ОСОБА_1 , суд послався на направлення на огляд водія, датоване 25 липня 2025 року, тоді як інкримінована подія датована 16 вересня 2025 року, водночас у постанові відсутнє будь-яке пояснення, яким чином документ з іншою датою підтверджує подію 16 вересня 2025 року. У мотивувальній частині постанови, суд не навів належних і допустимих доказів існування у діях 
 ОСОБА_1 , такої кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.2 ст. 130 КУпАП, як вчинення правопорушення повторно протягом року, та не розкрив, яким саме способом вона встановлена та перевірена. Вирішуючи питання кваліфікації, суд був зобов`язаний перевірити і встановити, яким саме процесуальним рішенням підтверджується попереднє притягнення цієї ж особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, чи набрало таке рішення законної сили, а також чи дотримано часовий критерій повторності протягом року. Ці обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи у розумінні ст. 280 КУпАП. Натомість постанова містить лише констатацію про попереднє притягнення та посилання на довідку інспектора, без наведення конкретного доказу у вигляді належним чином оформленого та дослідженого судом процесуального документа, який би однозначно підтверджував попереднє притягнення саме ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і факт набрання відповідним рішенням законної сили. За таких умов висновок суду про наявність повторності та застосування ч. 2 ст. 130 КУпАП є передчасним і необґрунтованим, а кваліфікація такою, що не підтверджена належними та допустимими доказами.
В апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що усупереч ст. 268 КУпАП він не був повідомлений про розгляд справи, участі в судовому засіданні не приймав, копію оскаржуваної постанови не отримував, що перешкодило йому своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження. 
14 квітня 2026 року захисник Александров Д.О. подав додаткові пояснення до апеляційної скарги (фактично доповнення до апеляційної скарги) у яких посилається на відсутність у діях ОСОБА_1 такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, зважаючи на те, що постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року у справі №755/4684/25 не набрала законної сили, оскільки 21 квітня 2025 року на неї подано апеляційну скаргу, що підтверджується відомостями з веб-сайту «Судова влада України».
В судовому засіданні захисник Александров Д.О. підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення за доводами апеляційної скарги.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Вислухавши захисника Александрова Д.О. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зауважує про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, 28 січня 2026 року прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 29 січня 2026 року і закінчився 09 лютого 2026 року.
З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , останній копію оскаржуваної постанови у порядку, передбаченому ст. 285 КУпАП не отримував, тому за таких обставин апеляційний суд вважає, що апелянту потрібно поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.
Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не заперечується факт керування ОСОБА_1 вказаним вище транспортним засобом, а також те, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у порядку, передбаченому законом, тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги та наявності підстав для закриття провадження у справі, захисник посилається на неправильність правової кваліфікації дій ОСОБА_1 та відсутність у його діях такої кваліфікуючої ознаки, як повторність. 
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 2 статті130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я (ч. 4ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів, регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735 (далі - Інструкція).
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п. 4 розділу I Інструкції).
Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 розділу I Інструкції).
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 Розділу II Інструкції).
Наведені вище вимоги національного законодавства правоохоронцями дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд в основу свого рішення, серед іншого, поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, направленні водія на огляд, довідках та відеозаписах, долучених правоохоронцями до матеріалів справи.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456008, складеного відносно ОСОБА_1 , правоохоронцями зафіксовано, що: «16 вересня 2025 року близько 21:20 год водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_2 за адресою Одеська область, Одеський район, траса М05 Київ – Одеса 464 км, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме порушення мови, виражене тремтіння кінцівок пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП «ООМЦПЗ» ООР водій відмовився. Водій був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП рішенням Дніпровського районного суду 3/755/2406/25, чим порушив п.2.5 ПДР». 
Вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення, підписаний 
ОСОБА_1 , як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 в районі блокпосту, у автомобілі водія за результатами поверхневого огляду правоохоронцями виявлено трубку із залишком порошку (21:22:36 – час вказаний на відеозаписі) у зв`язку з чим на адресу водія висловлено вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я (21:23:12 – час вказаний на відеозаписі) та роз`яснено йому, що у разі відмови стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, однак ОСОБА_1 відмовився від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР (21:25:13 – час вказаний на відеозаписі). Під час складання адміністративних матеріалів, правоохоронцями встановлено, що ОСОБА_1 протягом року, а саме у квітні 2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі постанови Дніпровського районного суду м. Києва у зв`язку з чим його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 130 КУпАП.
Аргументи захисника щодо неправильної правової кваліфікації дій ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1 Конституції України). 
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу (ч.1 ст. 294 КУпАП).
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). 
Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року у справі №755/4684/25 (провадження №3/755/2406/25) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Вказана вище постанова суду (згідно відомостей зазначених у Єдиному держаному реєстрі судових рішень) набрала законної сили 21 квітня 2025 року.
За таких обставин, правоохоронці правильно кваліфікували дії ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП, з чим погодився суд, зважаючи на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, тому він вважається таким, що повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, що є правовою підставою для кваліфікації його дій за ч.2 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд зауважує, що посилання захисника в якості доводів апелянта про оскарження ОСОБА_1 судового рішення у справі №755/4684/25, що підтверджується, зокрема, роздруківкою із веб-сайту судової влади, яка містить відомості щодо подання 21 квітня 2025 року апеляційної скарги, є необґрунтованими, з огляду на те, що матеріали цієї справи не містять даних на підтвердження вказаної обставини, оскільки копію такої апеляційної скарги з доказами її прийняття місцевим судом захисником суду не надано, крім того, упродовж року з дня нібито подання апеляційної скарги, вказана вище справа не була надіслана до суду апеляційної інстанції, відомості про її реєстрацію судом ОСК відсутні, і апеляційним судом не приймалося рішення за результатами перегляду зазначеної справи.
З урахуванням відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема відмітки про набрання вказаним вище судовим рішенням законної сили, відсутні правові підстави вважати помилковим висновок суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, з підстав наведених в апеляційній скарзі, як про те стверджує захисник. 
Неправильне зазначення судом у мотивувальній частині постанови дати направлення 25 липня 2025 року, замість вірного 16 вересня 2025 року, що міститься у матеріалах справи, є опискою, яка може бути виправлена за клопотанням сторони захисту або з власної ініціативи суду, і вказане не впливає на правильність висновку суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення. 
Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до 
ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання захисника Александрова Дмитра Олександровича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Александрова Дмитра Олександровича залишити без задоволення. 
Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко