Справа № 560/7263/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

16 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Державного підприємства "Нігинський кар`єр" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Хмельницьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі – позивач, Відділення Фонду) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Нігинський кар`єр» (далі – відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості в загальній сумі 92 924,09 грн, з яких: 92 278,13 грн – адміністративно-господарські санкції; 645,96 грн – пеня за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій.
Ухвалою від 05.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Вказує, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача за 2024 рік становила 59 осіб, при цьому, осіб з інвалідністю не працевлаштовано, у зв`язку з чим відповідач не виконав встановлений законом норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. 
Зазначає, що на підставі автоматизованого аналізу цих даних позивач сформував розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу та надіслав його відповідачу. 
Посилається на те, що, оскільки до 15.04.2025 відповідач у добровільному порядку ці санкції не сплатив, позивач нарахував пеню та звернувся до суду.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Державну підприємство «Нігинський кар`єр» убачається є юридичною особою – державним підприємством, код ЄДРПОУ 00373741, місцезнаходження: 32322, Хмельницька обл., с-ще Сахкамінь, вул. Українська, буд. 1.
Із Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік щодо Державного підприємства «Нігинський кар`єр», долученого до позовної заяви, убачається, що: середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за 2024 рік (показник «01») становить 59 осіб; середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (показник «02»), становить 0 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (показник «03») визначено у кількості 2 одиниці; фонд оплати праці штатних працівників (показник «04») становить 2 722 204,90 грн; середня річна заробітна плата штатного працівника (показник «05») становить 46 139,07 грн; кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю (показник «06»), становить 2 одиниці; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу (показник «07») визначена у розмірі 92 278,13 грн.
У зазначеному розрахунку вказано, що він сформований Фондом на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостей, отриманих від Пенсійного фонду України із податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, та сум нарахованого єдиного внеску за 2024 рік.
Доказів сплати відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій у сумі 92 278,13 грн у добровільному порядку до 15.04.2025 матеріали справи не містять.
У матеріалах справи наявна копія квитанції від 04 березня 2025 року, з якої вбачається, що: документ: «Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю», файл 00373741_2024.pdf за звітний рік 2024; результат обробки: «Документ розміщено в електронному кабінеті роботодавця на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України»; дата та час розміщення: 04.03.2025, 12:09:45.
Отже, зазначена квитанція підтверджує формування та розміщення розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій щодо відповідача в його електронному кабінеті роботодавця.
З розрахунку пені на суму заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій станом на 29.04.2025 року, вбачається, що: граничний строк сплати адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік визначено до 15.04.2025 року; пеню розраховано, виходячи зі ставки 120 % річних облікової ставки Національного банку України (облікова ставка – 15,5 %), шляхом визначення денного відсотка та множення на суму недоїмки і кількість днів прострочення; кількість днів прострочення визначена за період з 16.04.2025 по 29.04.2025 (14 календарних днів); розмір пені за вказаний період становить 645,96 грн.
Пеня в сумі 645,96 грн станом на день звернення до суду відповідачем не сплачена.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року № 875-XII (далі – Закон № 875-XII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Стаття 19 Закону № 875-XII встановлює, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
У межах зазначеного нормативу здійснюється також працевлаштування осіб з інвалідністю внаслідок психічного розладу відповідно до Закону України "Про психіатричну допомогу".
Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, зараховується забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських об`єднань осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.
Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію: про працевлаштованих осіб з інвалідністю; про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю; необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані.
Порядок контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування, визначається Кабінетом Міністрів України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.
Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.
Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.
Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.
Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані, та надсилає інформацію про таких осіб до Державного центру зайнятості для проведення роботи з їх працевлаштування.
Порядок визначення осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані, форма та порядок надсилання інформації про таких осіб визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Частина четверта статті 20 Закону № 875-XII передбачає, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
У постанові Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 280/3642/23 Касаційний адміністративний суд дійшов висновку, що з 06.11.2022 року, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю» від 18.10.2022 № 2682-IX, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці. У цій же постанові Верховний Суд зазначив, що правова позиція, викладена у постанові від 21.11.2022 у справі № 400/3957/21 (щодо обов`язковості акту Держпраці як умови застосування санкцій), є неактуальною для нових правовідносин у зв`язку зі зміною правового регулювання.
Отже, суд вказує на те, що для періоду, що є предметом розгляду в цій справі (2024 рік), обов`язковість проведення перевірки органами Держпраці як умови застосування Фондом адміністративно-господарських санкцій відсутня, а правомірність дій Фонду оцінюється з точки зору дотримання ним процедур автоматизованого аналізу даних реєстрів і правильності розрахунку сум санкцій.
У постановах Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 520/2875/2020 та від 11.05.2023 у справі № 520/1450/2020 сформовано правову позицію про те, що роботодавець може бути звільнений від застосування до нього адміністративно-господарських санкцій у разі доведення, що він вжив усіх залежних від нього заходів, передбачених законодавством, для виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (зокрема, створив відповідні робочі місця, своєчасно подавав до центру зайнятості інформацію за формою № 3-ПН про наявні вакансії для осіб з інвалідністю тощо), але фактичне працевлаштування осіб з інвалідністю не відбулося з причин, які від нього не залежать (відсутність кандидатів, їх відмова, бездіяльність центру зайнятості).
Водночас, Верховний Суд наголошував, що укладення роботодавцем договорів з рекрутинговими агенціями саме по собі не є достатнім доказом вжиття усіх залежних заходів у разі відсутності подання звітності за формою № 3-ПН.
Суд виходить з того, що ці правові позиції залишаються актуальними і застосовними до спірних правовідносин у частині оцінки поведінки роботодавця – відповідача.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У цій справі позивач, як суб`єкт владних повноважень, на підтвердження позовних вимог надав, зокрема: розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік, сформований на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності; розрахунок пені за порушення строку сплати адміністративно-господарських санкцій; документи, що підтверджують направлення розрахунку відповідачу в електронній формі; документи, що підтверджують несплату відповідачем сум адміністративно-господарських санкцій і пені у добровільному порядку.
З цих доказів вбачається, що: середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача за 2024 рік становила 59 осіб; осіб з інвалідністю за даними реєстрів у відповідача не працювало; отже, відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановлений частиною першою статті 19 Закону № 875-XII.
У той же час, відповідач не подав відзив на позов, не надав суду доказів протилежного (зокрема, не спростував даних реєстрів, не надав доказів фактичного працевлаштування осіб з інвалідністю, не подав документів, які б свідчили про помилки у розрахунку позивача), так само як і не надав доказів вжиття всіх залежних від нього заходів (створення робочих місць, подання звітності за формою № 3-ПН, інші конкретні дії, спрямовані на працевлаштування осіб з інвалідністю).
Суд не має підстав вважати недопустимими чи неналежними докази, надані позивачем, та не встановив суперечностей між ними.
За наведених обставин і правових підстав, суд приходить до висновку, що позивач довів факт невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, а також факт несплати відповідачем у добровільному порядку розрахованих сум адміністративно-господарських санкцій і пені у встановлені законом строки.
Встановлене невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році (за умови відсутності доказів вжиття всіх залежних від нього заходів) тягне застосування до нього адміністративно-господарських санкцій у розмірі, визначеному статтею 20 Закону № 875-XII, та обов`язок сплатити такі санкції до 15 квітня 2025 року.
Оскільки відповідач цей обов`язок не виконав, позивач правомірно нарахував пеню за порушення строку сплати адміністративно-господарських санкцій. 
Розмір пені, зазначений у позові (645,96 грн), відповідачем не спростований, а суд, враховуючи наявні у справі матеріали, не встановив підстав вважати його обчисленим неправильно.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення: 92 278,13 грн адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік; 645,96 грн пені за порушення строку їх сплати такими, що ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Підстав для часткового задоволення позову (зменшення розміру адміністративно-господарських санкцій або пені, зміни способу захисту) судом не встановлено, оскільки: розрахунок сум санкцій і пені відповідає вимогам Закону № 875-XII; відповідач не довів наявності обставин, які б свідчили про вжиття всіх залежних від нього заходів або про неправомірність дій позивача.
Отже, позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню повністю.
Інші аргументи позивача не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів позивача, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки у справі не здійснювалися витрати на свідків чи експертизи, підстав для будь-якого розподілу судових витрат між сторонами немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю – задовольнити повністю.
Стягнути з Державного підприємства «Нігинський кар`єр» на користь Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю заборгованість в сумі 92 924 (дев`яносто дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн 09 копійок, з яких: адміністративно-господарські санкції у розмірі 92 278 (дев`яносто дві тисячі двісті сімдесят вісім) грн13 копійок; пеня за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 645 (шістсот сорок п`ять) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Хмельницьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Грушевського, 87,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 14149591) 	
Відповідач:	Державне підприємство "Нігинський кар`єр" (вул. Українська, 1, с-ще Сахкамінь,Кам`янець-Подільський р-н, Хмельницька обл.,32322 , код ЄДРПОУ - 00373741) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений