П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/26435/25	

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
Дата і місце ухвалення: 17 грудня 2025 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №420/26435/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ИКЬЮ2Ю1И0Р9И» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ИКЬЮ2Ю1И0Р9И» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 12845811/43268191 від 08.05.2025 про відмову в реєстрації податкової накладної № 34 від 31.05.2024;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 34 від 31.05.2024 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання на реєстрацію.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ИКЬЮ2Ю1И0Р9И» задоволено.
Суд визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області №12845811/43268191 від 08.05.2025. 
Зобов`язав Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 34 від 31.05.2024. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки податкова накладна позивача була зупинена та у подальшому відмовлена у реєстрації відповідно до вимог Податкового кодексу України та Порядку № 1165 у зв`язку з відповідністю операції критеріям ризиковості.
Апелянт вказує, що позивачем не надано належних та достатніх документів, які б підтверджували реальність здійснення господарської операції, а подані документи складені з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим у контролюючого органу були наявні правові підстави для прийняття рішення про відмову у реєстрації податкової накладної.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини щодо невідповідності поданих документів вимогам законодавства, а також неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють порядок зупинення та відмови у реєстрації податкових накладних.
З огляду на викладене просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що зводяться до переоцінки обставин справи, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ИКЬЮ2Ю1И0Р9И» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРИВИЙ ПРАЙМ ПРОПЕРТІС» укладено Договір №01/03/21 оренди обладнання, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати орендарю у тимчасове платне користування обладнання, а орендар – сплачувати орендну плату у визначеному договором розмірі та порядку. 
Відповідно до умов договору щомісячний розмір орендної плати становить 5 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість, при цьому нарахування орендної плати здійснюється щомісячно, а розрахунки між сторонами проводяться у безготівковій формі. 
На виконання умов зазначеного договору позивачем складено податкову накладну № 34 від 31.05.2024 року на загальну суму 5 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість – 833,33 грн, у зв`язку з підписанням сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 32 від 31 травня 2024 року. 
Після подання зазначеної податкової накладної для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних її реєстрацію було зупинено відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України та Порядку № 1165 у зв`язку з відповідністю операції критеріям ризиковості здійснення операцій. 
З метою підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем подано до контролюючого органу повідомлення про надання пояснень та копій документів, зокрема договору оренди, актів приймання-передачі, платіжних документів та інших первинних документів. 
Разом з тим, рішенням комісії Головного управління ДПС в Одеській області №12845811/43268191 від 08.05.2025 року позивачу відмовлено у реєстрації податкової накладної з підстав надання документів, складених/оформлених із порушенням законодавства. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач скористався процедурою адміністративного оскарження, однак рішенням за результатами розгляду скарги таке рішення залишено без змін. 
У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не дотримано вимог законодавства щодо належного обґрунтування підстав для відмови у реєстрації податкової накладної, зокрема у квитанції про зупинення її реєстрації не зазначено конкретного переліку документів, необхідних для прийняття рішення, при цьому подані позивачем документи є достатніми для підтвердження здійснення господарської операції, а формальні недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для відмови, оскільки моніторинг відповідності податкових накладних критеріям ризиковості є превентивним заходом та не повинен підміняти податкову перевірку, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення та необхідність його скасування із зобов`язанням відповідача зареєструвати податкову накладну. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який визначає механізм зупинення такої реєстрації, а також права та обов`язки контролюючих органів і платників податків.
Відповідно до пунктів 10, 11 Порядку № 1165 у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної обов`язково зазначаються, зокрема, критерій ризиковості та пропозиція щодо надання платником податку пояснень і копій документів, необхідних для прийняття рішення.
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної не зазначено конкретного переліку документів, необхідних для її реєстрації, що фактично позбавляє платника податків можливості належним чином реалізувати своє право на подання відповідних пояснень та документів.
Колегія суддів звертає увагу, що вимоги контролюючого органу повинні бути чіткими, зрозумілими та конкретними, оскільки саме від їх змісту залежить можливість виконання платником податків покладеного на нього обов`язку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 822/1817/18, від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі № 140/2160/18, в яких зазначено, що неконкретність вимог контролюючого органу щодо надання документів виключає можливість відмови у реєстрації податкової накладної з підстав їх ненадання.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що процедура моніторингу відповідності податкових накладних критеріям ризиковості є превентивним заходом та не повинна підміняти собою податкові перевірки, під час яких надається оцінка реальності господарських операцій (постанова від 07.12.2022 у справі № 500/2237/20).
Отже, контролюючий орган, приймаючи рішення про відмову у реєстрації податкової накладної, повинен діяти в межах наданих повноважень та з дотриманням принципу правової визначеності, чого у даному випадку забезпечено не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та достатніх документів для підтвердження здійснення господарської операції, колегія суддів вважає безпідставними.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем до контролюючого органу було подано повідомлення про надання пояснень та копій документів, до якого долучено, зокрема, договір оренди обладнання №01/03/21 від 01.03.2021, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №32 від 31.05.2024, податкову накладну №34 від 31.05.2024, платіжні документи щодо сплати орендної плати, інвентаризаційні відомості, оборотно-сальдові відомості, а також інші документи, що підтверджують здійснення господарської діяльності позивача.
Зазначені документи у своїй сукупності містять необхідні відомості щодо змісту господарської операції, її сторін, вартості та періоду здійснення, що дає можливість ідентифікувати відповідну операцію та підтверджує факт її здійснення.
Посилання апелянта на те, що окремі документи складені з порушенням вимог законодавства, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі твердження є загальними, не містять конкретизації виявлених порушень та не підтверджені належними доказами.
Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, такі обставини не були зазначені у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної та не стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, що свідчить про їх формальний характер та спрямованість на обґрунтування правомірності вже прийнятого рішення.
Колегія суддів також враховує, що надані позивачем документи є первинними документами у розумінні вимог законодавства та підтверджують здійснення господарської операції, а їх оцінка з точки зору реальності таких операцій виходить за межі процедури зупинення та відмови у реєстрації податкових накладних.
Таким чином, контролюючий орган, не навівши конкретних та обґрунтованих підстав для відмови у реєстрації податкової накладної, діяв із порушенням принципів обґрунтованості та вмотивованості рішень суб`єкта владних повноважень.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки обставин справи та не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року - залишити без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук