Справа №522/22271/23
Провадження №1-кп/522/1479/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого   – судді ОСОБА_1 
за участю секретаря – ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд у кримінальному провадженні №12023163500000661, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 6.10.2023 року, на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростеня, Житомирської області, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.09.2012 року Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч.1 ст.304, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.395 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого 16.09.2014 року у зв`язку із відбуванням строку покарання, 
- 22.05.2015 року Коростенським міським судом Житомирської області за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 6 місяців арешту, 
- 09.06.2015 року Лугинським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців, на підставі ч.4 ст.70 КК України частково було приєднано невідбуте покарання за вироком Коростенського міського суду Житомирської області від 22.05.2015 року та призначено остаточне покарання позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, звільненого 26.03.2018 року у зв`язку із відбуванням строку покарання,

- 27.02.2025 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання із іспитовим строком на 3 роки, 
- 23.12.2025 року Шевченківським районним судом м. Києва за вчинення 22.04.2025 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на підставі ст.71 КК України із частковим приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2025 року до остаточного покарання позбавлення волі строком на 5 років, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора      - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, суд
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 маючи непогашену у встановленому законом порядку
судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та скоїв новий злочин при наступних обставинах.
Так, 19.09.2023 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_3 
перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: м. Одеса, Грецька площа, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою шахрайського заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у малознайомого ОСОБА_5 , з яким у цей вечір познайомився, та спільно із ним, та його друзями вживав спиртні напої, під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_5 надати належний цьому потерпілому мобільний телефон марки «Хіоmі Redmi Note 12 Pro 256 GB» в корпусі сірого кольору, imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , на що указаний потерпілий погодився, передавши ОСОБА_3 власний мобільний телефон.
ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, скориставшись тим що, потерпілий ОСОБА_6 відволікся, зайшов за інший бік магазину, та не маючи на меті повертати мобільний телефон власнику, з місця події зник, чужим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши цьому потерпілому майнову шкоду на суму 11 999 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
У судовому провадженні обвинувачений  ОСОБА_3  щиро розкаявся у вчиненні указаного кримінального правопорушення, та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, що описано в обвинувальному акті. 
До судового засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, звернувся до суду із письмовою заявою, у якій просив проводити судове засідання без його присутності.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги вище указане, суд вважає, що винність обвинуваченого  ОСОБА_3  у вчиненні указаного кримінального правопорушення повністю доведена.
Дії обвинуваченого  ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

У ст.65 КК України передбачено про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи обвинуваченому  ОСОБА_3  покарання, суд враховує його особу, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого  ОСОБА_3 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
Як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) зазначено, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.
Як зазначено у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених.

На думку суду, призначення покарання у вигляді штрафу або виправних робіт є неможливим, так як обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований.
Суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі не буде достатнім для виправлення указаного обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

З урахуванням особи обвинуваченого  ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, ступеню тяжкості кримінального правопорушення, наявності вище зазначених двох пом`якшуючих покарання обставин, однієї обставини, що обтяжує покарання, суд приходить до висновку про те, що йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, так як його виправлення, та перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства, та менш суворий вид покарання буде недостатній для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі вище указаного, суд вважає, що такий вид покарання буде достатній для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так як після постановлення вироку 23.12.2025 року Шевченківським районним судом м. Києва, згідно до якого ОСОБА_3  було засуджено за вчинення 22.04.2025 року кримінального правопорушення, а також на підставі ст.71 КК України було частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2025 року, та встановлено, що указаний засуджений обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення 19.09.2023 року вчиненого до постановлення попереднього вироку, тому є підстави для застосування вимог ч.4 ст.70 КК України.
При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає, що необхідно застосувати положення ч.4 ст.70 КК України, призначивши йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, із урахуванням виду та розміру покарання призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2025 року,застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, із призначенням остаточного виду та розміру покарання.
На підставі вимог ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами ч.1 цієї статті. На підставі зазначеного, суд вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбування покарання, по зазначеному вироку суду, строк його перебування під вартою з 7.09.2025 року до 25.02.2026 року з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.100, 331, 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання за указаною частиною указаної статті позбавлення волі - 2 /два/ роки 6 /шість/ місяців. 
Згідно ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити  ОСОБА_3  покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2026 року у вигляді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки 6 /шість/ місяців, більш суворим покаранням призначеним за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2025 року у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років, та остаточно призначити йому покарання - позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

Строк відбування покарання за цим вироком Приморського районного суду м. Одеси обвинуваченому  ОСОБА_3  рахувати з 7.09.2025 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати  ОСОБА_3  у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 7.09.2025 року до 25.02.2026 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Залишити міру запобіжного заходу  ОСОБА_3  у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київському слідчому ізоляторі» до набрання вироком законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.  На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси у Одеський апеляційний суд.  Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя     ОСОБА_1