Справа № 203/1597/26
Провадження № 2/0203/1600/2026

ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді  Колесніченко О.В.,
за участю секретаря  Сердягіної О.Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу у паперовій формі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за теплопостачання, -
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року позивач, КП «Теплоенерго» ДМР (код ЄДРПОУ 32688148, м. Дніпро), з підстав прострочення зобов`язання по оплаті за теплопостачання в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС пред`явило через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по сплаті за теплопостачання в загальному розмірі 29 821,20 грн., з яких: сума боргу за теплопостачання – 19 614,83 грн., заборгованість по абонплаті – 538,34 грн., загальнобудинкових потреб на опалення – 1 808,50 грн., 3% річних – 1 582,41 грн., інфляційні збитки – 4 644,41 грн. пеня 1 632,53 грн., а також про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за пред`явлення цього позову в розмірі 2 662,40 грн. та поштових витрат в розмірі 40 грн.
В обґрунтування позову зазначається, що згідно з державною програмою забезпечення населення послугами теплопостачання, КП «Теплоенерго» ДМР надає послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , власницею якої з 19 липня 2018 року, відповідно до витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, є ОСОБА_1 , яка у відповідності до ст. 322 ЦК України зобов`язана утримувати майно з дати реєстрації права власності. Відповідач є особою, яка користується об`єктом нерухомого майна, отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою склалися фактичні договірні відносини. Так як співвласники вказаного багатоквартирного будинку не звертались до позивача з рішенням про вибір моделі договірних відносин та не укладали відповідний договір з виконавцем комунальних послуг, а тому з 01 листопада 2021 року відносини між позивачем та відповідачем здійснюються на підставі Публічного договору приєднання, що опублікований на веб-сайті підприємства. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та водовідведення №630, у опалювальні періоди до березня 2019 року порушення зобов`язання починалось кожного 21 числа місяця, наступного за розрахунковим. В той же час, відповідно до Постанови КМУ №830, яка деталізує положення Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, з листопада 2019 року по січень 2024 року – порушення зобов`язання починається з кожного першого числа місяця, що настає другим за розрахунковим. Позивачем не нараховувалась неустойка (пеня), інфляційні збитки та 3% річних за період з 24 лютого 2022 року по 30 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з 01 травня 2019 року у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01% суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Відповідачем здійснено плато на загальну суму 36 166,83 грн. із значним простроченням, дані оплати було віднесено на погашення заборгованості відповідно до календарної черговості її виникнення.
Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за договором публічного приєднання, оплату за надані йому послуги не проводить, у зв`язку із чим за відповідачем (особистий рахунок № НОМЕР_1 ) утворилася заборгованість за період з листопада 2018 року по грудень 2025 року в розмірі 21 961,67 грн. Окрім цього, у зв`язку із порушенням зобов`язання за вказаним договором, позивачем також нараховані пеня в розмірі 1 632,53 грн., 3% річних в розмірі 1 582,41 грн. та інфляційні збитки в розмірі 4 644,59 грн.
З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 24 лютого 2026 року, після отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.
Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла.
В судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідач не повідомила та про розгляд справи за її відсутності не клопотала, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням відсутності заперечень з боку представника позивача, який в позові, а також в поданій 11 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТ заяві, клопотав про розгляд справи за його відсутності, що з`ясуванню обставин не перешкоджає.
Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів (а.с. 26-33 зворот).
З матеріалів справи вбачається, що КП «Теплоенерго» ДМР надає послуги з централізованого опалення, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №421676926 від 04 квітня 2025 року, з 19 липня 2018 року зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер 83 (а.с. 14-15).
КП «Теплоенерго» за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , за яким повинні були сплачуватись комунальні послуги щомісячно, проте систематично порушувались зобов`язання, внаслідок чого, за вказаним особовим рахунком, утворилася заборгованість, яка станом на грудень 2025 року становила 29 932 грн. за період з листопада 2018 року по грудень 2025 року (а.с. 13-13 зворот).
Договір між позивачем та відповідачкою про надання послуг теплопостачання не укладався.
Відповідно до п. 1 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії КП «Теплоенерго» ДМР цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та потреб опалення та приготування гарячої води індивідуального споживача, який укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті КП «Теплоенерго». Фактом приєднання споживача до умов договору є вчиненням споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка за надану послуг та факт отримання послуг (п.2, 4 Договору). Відповдіно до п. 30 договору споживач вносить однією сумую плату за послугу, плату за абонентське обслуговування. Відповідно до п.п.3 п. 41. Договору споживач, крім іншого, зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. Відповідно до п.п. 44, 45 вказаного договору Сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору, відповідно д оцього договору або Закону. У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу. нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. (а.с. 40-45 зворот).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на грудень 2025 року складає 29 821,20 грн., з яких: 19 614, 83 грн. – заборгованість за теплопостачання, 538,34 грн. – заборгованість по абонплаті, 1 808, 50 грн. – заборгованість по загальнобудинковим потребам на опалення, 4 644, 41 грн. – інфляційне збільшення боргу, 1 582, 42 грн. – 3 % річних, пеня - 1 632, 53 грн. (а.с. 15 – зворот -16 зворот, 17-21 зворот, 22-23 - зворот).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація; з послуг з постачання гарячої води суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП «Теплоенерго» ДМР здійснює економічну діяльність, зокрема, з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, а також неспеціалізовану оптову торгівлю, вантажний автомобільний транспорт, технічні випробування та дослідження та будівництво житлових і нежитлових будівель. Тобто, створено з метою задоволення потреб населення та інших споживачів, незалежно від форм власності, в послугах централізованого постачання теплової енергії та гарячої води, а також обслуговування всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж.
Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідач не виконувала покладені на неї за договором про постачання теплової енергії зобов`язання, у зв`язку із чим за відповідачем виникла заборгованість за період з листопада 2018 року по грудень 2025 року в розмірі 29 821,20 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 7, ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений обов`язок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послу підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов`язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг.
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживача обов`язку щодо оплати наданих йому послуг централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води).
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.
Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07 липня 2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року (який діяв до 01 травня 2019 року) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно п.35 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Відповідно до п.15 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року № 6-2951цс15.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
На підставі ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Частиною першою ст.598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Положеннями ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд також зазначає, що інфляційні втрати розраховані позивачем до 23.02.2022 року включно, що не порушує законодавство, зокрема постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відповідно до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за теплопостачання в загальному розмірі 29 821,20 грн., що складається із основної заборгованості в розмірі 23 385,67 грн., пені в розмірі 1 632,53 грн., інфляційних збитків в розмірі 4 644,59 грн. та 3% річних в розмірі 1 582,41 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн. та поштові витрати у розмірі 40 грн.
Керуючись ст.ст. 3-5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 280, 282 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за теплопостачання – задовольнити.
Стягнути на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148; місцезнаходження: просп. Слобожанський, 29, офіс 504, м. Дніпро, 49081) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість по сплаті за теплопостачання за період з листопада 2018 року по грудень 2025 року в загальному розмірі 29 821, 20 грн. (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять одну гривню 20 коп.), з яких: 19 614, 83 грн. – заборгованість за теплопостачання, 538,34 грн. – заборгованість по абонплаті, 1 808, 50 грн. – заборгованість по загальнобудинковим потребам на опалення, 4 644, 41 грн. – інфляційне збільшення боргу, 1 582, 42 грн. – 3 % річних, пеня 1 632, 53 грн.
Стягнути на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148; місцезнаходження: просп. Слобожанський, 29, м. Дніпро, 49000) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі  2 662,40 грн. та поштові витрати в розмірі 40 грн., а всього 2 702,40 грн. (дві тисячі сімсот дві гривні 40 коп.)

Відповідач вправі подати до Центрального районного суду міста Дніпра письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем складення повного рішення, з правом на поновлення такого пропущеного строку в разі подання цієї заяви протягом двадцяти днів з дня вручення копії повного заочного рішення суду.
Повне рішення підписане 02 квітня 2026 року у день його складення і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів, протягом яких може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, а така само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя О.В. Колесніченко