П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/9473/25	

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
Дата і місце ухвалення: 04.12.2025р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Тарновецького І.І.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 66 504,74 грн., в тому числі: з земельного податку з фізичних осіб в сумі 15 673,07 грн.; з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами в сумі 46 704,47 грн.; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 4 127,20 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідного бюджету (держаного, місцевого, обласного, згідно до бюджетної класифікації), в рахунок погашення податкового боргу в сумі 66 504,74 грн., в тому числі: з земельного податку з фізичних осіб 15 673,07 грн.; з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами 46 704,47 грн.; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 4 127,20 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами за 2023 рік, в сумі 46704,47 грн., ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 04.12.2025р. у відповідній частині, з ухваленням в цій частині по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову Головного управління ДПС у Миколаївській області.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що Головним управлінням ДПС у Миколаївській області пред`явлено відповідачу до стягнення податковий борг з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами, в сумі 46704,47 грн., нарахований згідно податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28. Однак, податковим органом не підтверджено належних правових підстав для нарахування ОСОБА_1 зобов`язання по вказаному податку відносно земельної ділянки площею 19,7676 га, кадастровий номер 4825784200:02:000:0032, за 2023 рік. Зокрема, податковим органом при винесенні податкового повідомлення-рішення не враховано факту замінування цієї земельної ділянки та звільнення ОСОБА_1 від обов`язку сплати за неї місцевих податків. Вказане підтверджується розпорядженням начальника Снігурівської МВА Баштанського району Миколаївської області від 31.10.2023р., яким було встановлено ОСОБА_1 податкові пільги зі сплати місцевих податків та визнано земельну ділянку площею 19,7676 га, кадастровий номер 4825784200:02:000:0032, непридатною для використання у зв`язку з потенційною загрозою її забруднення вибухонебезпечними предметами. Протягом всього 2023 року земельна ділянка залишалась замінованою, непридатною для використання, повідомлень щодо її розмінування та введення в експлуатацію апелянту не надходило, відтак апелянт був позбавлений можливості здійснення будь-якої діяльності на ній, здачі її в оренду тощо та жодних доходів з неї не міг отримувати і не отримував. Вказане унеможливлює нарахування йому податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами , відносно цієї земельної ділянки.
Також, апелянт посилається на те, що нарахування ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб здійснено виключно на підставі інформації, наявної в інтегрованій картці платника податків «Податковий блок», тобто на підставі інформації, що міститься в базах Державної податкової служби України (її територіального управління), що також не має під собою правового підґрунтя. Жодних підтверджуючих доказів щодо правомірності нарахування податкового зобов`язання та винесення податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024р., позивачем надано до суду не було.
Посилається апелянт і на те, що заявлена до стягнення в судовому порядку сума податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами, не є узгодженою, оскільки податкове повідомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28 ОСОБА_1 не отримував, про його дізнався при розгляді даної справи. Позивачем до матеріалів позову не надано належних доказів про направлення та вручення ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення. Приналежність наданої до суду копії поштового повідомлення до повідомлення-рішення від 11.06.2024р. не встановлена. Зокрема, поштове повідомлення не містить жодних відомостей, позначок чи штампів про відправлення ОСОБА_1 копії саме цього податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28. Також, податковим органом не було надано підтверджень отримання ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення. Відтак, воно вважається неврученим відповідачу належним чином. Строки, встановлені абзацом першим пункту 287.5 статті 287 ПК України, не наступили, відповідно, обов`язок по сплаті податкового зобов`язання у відповідача не виник.
Головне управління ДПС у Миколаївській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення було направлено за податковою адресою платника податків у порядку, передбаченому ст.42 ПК України. Поштове відправлення повернулося відправнику з відміткою про невручення з причин, що не залежать від контролюючого органу, а тому, у відповідності до п.42.2 та п.42.4 ПК ст.42 ПК України, документ вважається належним чином врученим. Податкове повiдомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28 ОСОБА_1 в адміністративному або судовому порядку у встановлені чинним законодавством терміни не оскаржено, а відтак визначена ним сума податкових зобов`язань є узгодженою і підлягає сплаті згідно абз.1 п.57.3 ст.57 ПК України. Також, Головне управління зазначило, що звільнення від земельного податку не є автоматичним звільненням від мінімального податкового зобов`язання, яке визначається виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та площі, а не з факту отримання доходу. Нарахування мінімального податкового зобов`язання регулюється положеннями Податкового кодексу України та не є місцевим податком. Розпорядження Снігурівської МВА стосується місцевих податків і не змінює норм ПК України щодо мінімального податкового зобов`язання.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Звертаючись з даним позовом до суду Головне управління ДПС в Миколаївській області зазначало, що за ОСОБА_1 рахується податковий борг в загальній сумі 66 504,74 грн., в тому числі: 
зі сплати земельного податку з фізичних осіб в сумі 15 673,07 грн., який нараховано відповідачу згідно податкових повідомлень-рішень від 29.12.2023р. №8297764-2410-1411-UA48020190000083597 (нараховано 4451,53 грн., сплачено 2804,12 грн., сума боргу 1647,41 грн.), від 30.04.2024р. №2482488-2410-1411-UA48020190000083597 (нараховано 10431,88 грн., сплачено 0,00 грн., сума боргу 10431,88 грн.), від 09.08.2024р. 380499-2410-1411-UA48020190000083597 (нараховано 3269,12 грн., сплачено 0.00 грн., сума боргу 3269,12 грн.), від 31.05.2023р. №4433908-2410-1411 (нараховано 309,53 грн., сплачено 0,00 грн., сума боргу 309,53 грн.), від 31.05.2023р. №4433908-2410-1411 (нараховано 15,13 грн., сплачено 0,00 грн., сума боргу 15,13 грн.);
зі сплати податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами, в сумі 46 704,47 грн., який нараховано згідно податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28 (нараховано 46 704,47 грн., сплачено 0,00 грн., сума боргу 46 704,47 грн.);
зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 4 127,20 грн., який нараховано згідно податкового повідомлення-рішення від 30.05.2024р. №0585462-2410-1428-UA48020190000083597 (нараховано 4127,20 грн., сплачено 0,00 грн., сума боргу 4127,20 грн.).
Відповідно до ст.59 ПК України Головним управлінням ДПС у Миколаївській області сформовано податкову вимогу від 17.04.2025р. №0002899-1306-1429, яку надіслано на адресу ОСОБА_1 .
У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 заборгованості в добровільному порядку, Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося до суду з даним позовом про стягнення податкового боргу.
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги контролюючого органу та задовольнив їх у повному обсязі. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує наявності у нього обов`язку щодо сплати земельного податку з фізичних осіб в сумі 15 673,07 грн. та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 4 127,20 грн. Апелянт стверджує про відсутність у нього обов`язку зі сплати податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами, в сумі 46 704,47 грн., який нараховано згідно податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28.
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та виходить з наступного.
Згідно п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь визначено п.170.14 ст.170 ПК України.
Так, відповідно до п.п.170.14.1, п.п.170.14.3 п.170.14 ст.170 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
Визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.
Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.
При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених пунктом 271.2 статті 271 цього Кодексу.
У разі державної реєстрації платника податку фізичною особою - підприємцем загальне мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, які використовуються таким підприємцем для провадження господарського діяльності, розраховується таким платником у порядку, визначеному пунктом 177.14 статті 177 та статтею 297-1 цього Кодексу, з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація фізичної особи - підприємця.
Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (далі у цьому пункті - загальна сума сплачених податків, зборів, платежів), надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, наступного за звітним.
Якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) таке податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку у зазначений строк, фізична особа звільняється від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату річного податкового зобов`язання на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів.
Таке річне податкове зобов`язання може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Згідно п.п.170.14.6 п.170.14 ст.170 ПК України у разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
У разі незгоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою у відповідному податковому повідомленні-рішенні сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку має право у порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, звернутися до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних, використаних для розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, з наданням підтвердних документів.
Згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно п.п. «е» п.176.1 ст.176 ПКУ платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, з вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати узгодженої суми податкових зобов`язань.
ПК України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.
Таким чином, у справах про стягнення боргу предметом доказування підлягають обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення боргу у судовому порядку, зокрема, встановлення факт узгодженості грошового зобов`язання, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання в добровільному порядку, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
За висновками Верховного Суду, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності визначення (нарахування) контролюючим органом грошових зобов`язань.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 року у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 року у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 року у справі №160/7345/20, від 24.06.2025 року у справі №819/1221/15-a та інших.
Верховний Суд, також, звертав увагу на те, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Таким чином, в ході розгляду справи за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податків заборгованості по податках та зборах, суд не може надавати оцінку правомірності нарахування податкового зобов`язання, зокрема, згідно податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з несплатою якого виникла податкова заборгованість.
З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги та не надає правової оцінки доводам апелянта про незаконність податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28, яким ОСОБА_1 нараховано до сплати податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами, в сумі 46 704,47 грн.
Колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права оскаржити вказане податкове повідомлення-рішення в судовому порядку і саме в рамках відповідної судової справи довести неправомірність визначення йому грошових зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання за земельну ділянку площею 19,7676 га, кадастровий номер 4825784200:02:000:0032.
Що ж до посилань апелянта на те, що визначена йому до сплати податковим повідомленням-рішенням від 11.06.2024р. №639062-24/14-28 сума грошового зобов`язання не є узгодженою колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Статтею 42 ПК України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28 надсилалося Головним управлінням ДПС у Миколаївській області за адресою місця проживання відповідача: Миколаївська область, Баштанський район, с.Тамарине, вул. Садова, 35. Однак, поштове відправлення повернулося до контролюючого органу без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання». (а.с.16-17)
А відтак, з урахуванням положень статті 42 ПК України, податкове повідомлення-рішення від 11.06.2024р. №639062-24/14-28 вважається врученим відповідачу і, як наслідок, визначена ним сума грошового зобов`язання є узгодженою.
З матеріалів справи, також, вбачається, що контролюючим органом 25.04.2025р. на адресу ОСОБА_1 надіслано податкову вимогу від 17.04.2025р. №0002899-1306-1429, яка також повернулася до Головного управління ДПС у Миколаївській області без вручення її відповідачу із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання». (а.с.23-24)
Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017р. №610.
Пунктом 6 розділу IV зазначеного Порядку встановлено, що податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІКС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Колегія суддів зазначає, що податкова вимога не оскаржена платником в адміністративному та/або в судовому порядку, тобто є чинною та враховується під час вирішення спірних правовідносин.
Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків, є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №820/1864/17 Верховний Суд також наголосив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Аналогічну правову позицію підтримано Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2025 року по справі №160/13729/24.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог Головного управління ДПС у Миколаївській області та їх задоволення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 04.12.2025р. колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	І.І. Тарновецький   О.А. Шевчук