ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/54/26 Справа № 235/4250/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хмельова С. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - - Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Хмельовою С.М. у місті Покровську Донецької області та повне судове рішення складено 08.08.2024 року, (до суду апеляційної інстанції справа надійшла 27.01.2026), -
В С Т А Н О В И В
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»» (надалі – ПрАТ ШУ «Покровське») про стягнення моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працював на ПрАТ ШУ «Покровське», в шкідливих умовах праці, у період з 06.12.2001 по 24.06.2020. 
Внаслідок шкідливих факторів виробництва, у позивача виникли хронічні захворювання, і, висновком МСЕК від 16.02.2021, йому первинно було встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності. 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2021 з відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» на користь позивача ОСОБА_1 було стягнуто моральну шкоду, заподіяну втратою професійної працездатності, у розмірі 38000 грн. 
Проте, згодом стан здоров`я позивача став значно погіршуватись.
18 січня 2024 висновком обласної профпатологічної МСЕК позивачу повторно було встановлено 85% стійкої втрати професійної працездатності та друга група інвалідності безстроково. 
Позивач вважає, що винним у погіршенні його стану здоров`я є підприємство відповідача, оскільки саме з вини відповідача позивач втратив здоров`я та працездатність.
На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди, заподіяною втратою професійної працездатності.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачу вже було рішенням суду відшкодовано моральну шкоду у зв`язку із втратою працездатності, і повторне стягнення з цього приводу не передбачено чинним законодавством. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ ШУ «Покровське» та, працюючи на підприємстві відповідача, отримав професійне захворювання, із втратою первинно 60% працездатності під час виконання трудових обов`язків.
Дані обставини були встановлені рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ ШУ «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, що набрало законної сили. Цим рішенням на користь ОСОБА_1 з цього ж відповідача моральну шкоду у розмірі 38000 грн.
18 січня 2024 висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 85% стійкої втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності безстроково (а.с.17).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ПРАТ ШУ «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що стан здоров`я позивача погіршився, група інвалідності також змінилася з третьої до другої, збільшився відсоток втрати працездатності з 60 до 85, що є підставою для присудження моральної шкоди позивачу, не зважаючи, що іншим рішенням цього ж суду вже було стягнуто за позовом цього ж позивача до цього ж відповідача відповідні позовні вимоги.
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У пункті 13 цієї Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає з моменту встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а не кожного разу, коли змінюється розмір вже встановленого ступеню втрати професійної працездатності.
З огляду на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже вирішено питання про відшкодування моральної шкоди позивачу у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, колегія суддів погоджується з правовою позицією апелянта відповідача по справі про те, що повторне стягнення моральної шкоди не передбачено, ані нормами ЦК України, ані нормами КЗпП України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у цивільній справі справа № 212/8298/17-ц.
Причини втрати працездатності, які слугували підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2021 року, аналогічні тим, на які позивач посилався, звертаючись із даним позовом до суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» задовольнити.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий: 
Судді: