П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/3447/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С. 
05 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про не призначення пенсії за віком згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язання вчинити дії.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 30.07.2025 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що підставою відмови у позові є недосягнення позивачем віку у 50 років.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами скарги зазначає, що має право на пенсію згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 01.01.2025 звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.01.2025 № 122950002734 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.
Визначено страховий стаж - 25 років 05 місяці 27 дні.
Пільговий стаж (за Списком №1) - 22 роки 5 днів.
Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, у преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії, до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
У силу пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Також, статтею 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") /надалі - Закон №1058-IV/ передбачені умови щодо виходу на пенсію за віком на пільгових умовах.
З трудової книжки позивача підтверджено, що позивач безперервно працював з 01.11.1999 року по 30.08.2023 року у ВП шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» повний робочий день під землею, однак цей період було зараховано до пільгового стажу окремими частинами, які відповідач розірвав між собою, мотивуючи це тим, що роботодавець не сплатив страхові внески, і що позивач не надав довідок про пільговий характер праці. 
Також відповідач не зарахував до пільгового стажу період роботи у ДТЕК «Павлоградвугілля» з 19.09.2023 по 01.01.2025 (дата звернення) так як позивач зобов`язаний надавати довідки про підтвердження пільгового стажу.
Загалом відповідач до пільгового підземного стажу не врахував наступні періоди роботи позивача: з 28.12.2007 по 31.12.2007, з 18.12.2008 по 31.12.2008, з 26.12.2009 по 31.12.2009, з 28.07.2010 по 31.07.2010, з 25.07.2014 по 31.07.2014, з 31.03.2016 по з 28.05.2016 по 31.05.2016, з 30.06.2016 по 30.06.2016, з 31.12.2016 по з 28.04.2017 по 30.04.2017, з 30.11.2017 по 30.11.2017, з 29.03.2018 по з 29.04.2018 по 30.04.2018, з 26.02.2019 по 28.02.2019, з 31.10.2019 по з 31.12.2019 по 31.12.2019, з 27.02.2020 по 29.02.2020, з 31.10.2020 по з 29.12.2020 по 31.12.2020, з 28.04.2021 по 30.04.2021, з 31.07.2021 по з 01.01.2022 по 30.08.2023 - гірником підземним з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею у ВП шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля», з 19.09.2023 по 21.09.2023 - учнем гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті; з 22.09.2023 по 01.01.2025 (працює по теперішній час)- гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті.
Крім того відповідач не зарахував до пільгового підземного стажу період проходження строкової військової служби, зарахувавши цей період лише до загального страхового стажу.
Вказані вище періоди підтверджені трудовою книжкою позивача, однак вони не були враховані до пільгового підземного стажу з повним робочим днем під землею.
Разом із тим, єдиною підставою відмови у позові є недосягнення позивачем віку у 50 років.
Тобто, суд першої інстанції розглянув справу виключно з позиції відповідача, який посилався на те, що позивач не має права на пенсію згідно ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в той час, як позивач і не просив призначити йому пенсії саме на підставі ч.1 ст.114, бо набув право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ч.3 ст.114 цього ж Закону, який передбачає право на пенсію незалежно від віку за наявності відповідного стажу на пільгових умовах. 
Однак, судом першої інстанції не враховано доводи позивача щодо наявності права на пенсію у позивача, згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що вказує не неповне з`ясування обставин справи, які потягли невірне застосування норм матеріального права та ухвалення неправосудного рішення.
Поряд із цим, статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників за різних умов.
Згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Однак, суд першої інстанції не аналізував право позивача на пенсію за ч.3 ст.114 вказаного Закону, також судом не надано жодної правової оцінки діям щодо неврахування спірних періодів до пільгового стажу. Суд обмежився суто констатацією факту недосягнення позивачем віку 50 років, при тім, що позивач звернувся за пенсію за інших підстав, які взагалі не залежать від віку пенсіонера.
Хоча судом першої інстанції взагалі не надавалась оцінка діям пенсійного органу щодо неврахування стажу, однак слід звернути увагу, що згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що посвідчує стаж роботи, є трудова книжка. Коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Додатково пільговий характер праці позивач підтвердив довідками про пільговий характер праці.
Відповідно до Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків чи інших даних для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на захист шляхом не зарахування спірного періоду до страхового стажу.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до стажу періодів роботи.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17.
Тобто, у відповідача не було правових підстав для неврахування періоду роботи позивача прохідником підземним з повним робочим днем під землею з 01.09.2017 по 24.10.2018р.
Період проходження строкової військової служби підтверджено належними доказами та визнається сторонами. Сам факт служби не є спірним, бо відповідач вже зарахував його до загального страхового стажу, водночас відповідач безпідставно не здійснив зарахування цього періоду до пільгового підземного стажу.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на час проходження позивачем строкової військової служби у 1997-1998 роках час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.
Отже, як Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», так і Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено право позивача на зарахування періоду військової служби до стажу роботи за спеціальністю. При цьому, конкретні умови та порядок такого зарахування зазначеними вище нормами не визначені.
Вказане вище правило дозволяє зарахувати період проходження строкової військової служби як до стажу роботи за спеціальністю, яка була до призову його на службу у ЗСУ, так і до стажу роботи за спеціальністю після проходження служби.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а та від 3 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З огляду на вказане, приписи статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підлягають тлумаченню таким чином, що час проходження особою військової служби може бути за бажанням особи зарахований як до стажу роботи, який передував службі, так і до стажу роботи, який слідував безпосередньо за періодом проходження військової служби.
Конституційний суд України в своєму рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).
Таким чином, до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство чинне на момент їх виникнення.
Саме тому у цій справі не підлягають застосуванню приписи ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 2636-IV від 02.06.2005, оскільки позивач після проходження строкової військової служби і початку роботи за професією, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, вже набув право на зарахування часу військової служби до пільгового стажу, а тому за приписами ст. 22 Конституції України наступними змінами до законодавства таке його право не може бути скасовано бо звужено.
Аналогічні норми були викладені в «Положенні про порядок призначення та виплати державних пенсій», затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі по тексту - Положення).
Пунктом "к" частини 1 пункту 109 вказаного вище Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.
При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти "а" та "б" пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "к" та "л", дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.
Вказане Положення не містить жодних застережень щодо перерв між службою в збройних силах та трудовою діяльністю.
З огляду на викладене позивач має право на зарахування до пільгового підземного стажу періоду проходження ним строкової військової служби так як на момент проходження ним такої служби законодавство не містило будь-яких вимог стосовно того, що військова служба може бути зарахована до пільгового стажу виключно, якщо їй передувала робота за спеціальністю, а не якщо така робота слідувала після військової служби.
Отже, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.01.2025р. №122950002734.
Також, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи: з 28.12.2007 по 31.12.2007, з 18.12.2008 по 31.12.2008, з 26.12.2009 по 31.12.2009, з 28.07.2010 по 31.07.2010, з 25.07.2014 по 31.07.2014, з 31.03.2016 по 31.03.2016, з 28.05.2016 по 31.05.2016, з 30.06.2016 по 30.06.2016, з 31.12.2016 по 31.12.2016, з 28.04.2017 по 30.04.2017, з 30.11.2017 по 30.11.2017, з 29.03.2018 по 31.03.2018, з 29.04.2018 по 30.04.2018, з 26.02.2019 по 28.02.2019, з 31.10.2019 по 31.10.2019, з 31.12.2019 по 31.12.2019, з 27.02.2020 по 29.02.2020, з 31.10.2020 по 31.10.2020, з 29.12.2020 по 31.12.2020, з 28.04.2021 по 30.04.2021, з 31.07.2021 по 31.07.2021, з 01.01.2022 по 30.08.2023 – гірником підземним з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею у ВП шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля», з 19.09.2023 по 21.09.2023 – учнем гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті; з 22.09.2023 по 01.01.2025 – гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів вважає, що в даному випадку необхідно зобов`язати відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.01.2025р. №122950002734.
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи: з 28.12.2007 по 31.12.2007, з 18.12.2008 по 31.12.2008, з 26.12.2009 по 31.12.2009, з 28.07.2010 по 31.07.2010, з 25.07.2014 по 31.07.2014, з 31.03.2016 по 31.03.2016, з 28.05.2016 по 31.05.2016, з 30.06.2016 по 30.06.2016, з 31.12.2016 по 31.12.2016, з 28.04.2017 по 30.04.2017, з 30.11.2017 по 30.11.2017, з 29.03.2018 по 31.03.2018, з 29.04.2018 по 30.04.2018, з 26.02.2019 по 28.02.2019, з 31.10.2019 по 31.10.2019, з 31.12.2019 по 31.12.2019, з 27.02.2020 по 29.02.2020, з 31.10.2020 по 31.10.2020, з 29.12.2020 по 31.12.2020, з 28.04.2021 по 30.04.2021, з 31.07.2021 по 31.07.2021, з 01.01.2022 по 30.08.2023 – гірником підземним з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею у ВП шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля», з 19.09.2023 по 21.09.2023 – учнем гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті; з 22.09.2023 по 01.01.2025 – гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2025.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.