КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2026 року справа № 320/1308/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТ ІК МТС» до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТ ІК МТС» (далі – позивач та/або ТОВ «ЛОГІСТ ІК МТС», Товариство) з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач та/або Відділ), Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №036348 від 24.10.2023, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000 гривень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову, протягом якого позивачу необхідно було надати уточнену позовну заяву (два примірники), з урахуванням вказаних судом зауважень, в якій уточнити суб`єктний склад учасників процесу, зокрема, відповідачів, або визначити позовні вимоги до обох відповідачів, вказаних у позовній заяві.
04.06.2024 канцелярією суду зареєстровано заяву про усунення недоліків позову, до якої додано уточнену позовну заяву по справі у трьох примірниках, надіслані рекомендованим поштовим відправленням 31.01.2024, дослідивши які суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 25.01.2024 та усунення недоліків позовної заяви у повному обсязі.
В уточненій позовній заяві від 26.01.2024 до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТ ІК МТС» з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: Державна служба України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №036348 від 24.10.2023, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000 гривень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51; ідентифікаційний код 39816845) (далі – третя особа). Витребувано докази у справі. 
Мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідач при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не врахував обставини порушення порядку проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, зокрема такий контроль проведений однією посадовою особою, чим порушено вимоги пункту 16 Порядку № 1567. Також Товариство наголошує, що Відділ, формуючи висновки про порушення абзацу 17 частини 1 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», не врахував положення пункту 2 Порядку № 879, а саме сформував такі висновки за відсутності обов`язкового точного габаритно-вагового контролю, який мав би бути проведений на стаціонарному або на пересувному пункті габаритно-вагового контролю. Крім цього позивач звертає увагу на те, що довідка про здійснення 
габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення не видавалась. При цьому Товариство наголошує, що товарно-транспортна накладна не є документом, який складається з метою визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу та й, відповідно не може бути тим документом, що підтверджує не дотримання перевізником габаритно-вагових параметрів. У зв`язку з наведеним позивач просить суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
Державною службою України з безпеки на транспорті було подано до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву від 30.07.2024 (зареєстровано судом 06.08.2024), в якому останній наполягає на правомірності спірного рішення та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Одночасно Державною службою України з безпеки на транспорті зауважено, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами. При цьому Державна служба України з безпеки на транспорті зазначила, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Міністерством економічного розвитку, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та транспортних параметрів транспортного засобу та від обов`язку з внесення плати за таке порушення. Крім цього Державна служба України з безпеки на транспорті вважає, що є належним відповідачем у цій справі, оскільки Відділ не є самостійною юридичною особою. 
Відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті відзиву на позовну заяву не подано, заяви та клопотання до суду не надходили, причини не подання відзиву на позовну заяву суду не відомі. 
При цьому копію Ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 було направлено на електронну пошту Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті 26.04.2024 о 19:16 год, що підтверджено довідкою про доставку судового рішення електронною поштою.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 15.09.2023 № 008218, виданого на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) від 15.09.2023 № 63729/34/24-23 (т. 1, а.с. 99) з терміном дії з 18.09.2023 до 23.09.2023 (т. 1, а.с. 97), 19.09.2023 о 12 год 20 хв, зупинено транспортний засіб марки DAF/TRAILOK, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 / НОМЕР_4 та проведено його перевірку. 
За результатами проведеної перевірки суб`єктом владних повноважень складено акт № 019402 від 19.09.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі – Акт) (т. 1, а.с. 96). 
В Акті зафіксовано порушення, а саме під час здійснення вантажних перевезень згідно ТТН № 313 від 19.09.2023 рух транспортного засобу здійснювався з перевищенням вагових обмежень, допустима загальна вага 24 тонни, фактична 39,9 тонн, чим порушено пункт 22.5 ПДР. 
Зміст Акта свідчить, що водій з ним ознайомився, від пояснень та підпису відмовився. 
Також в матеріалах справи наявний акт № 0067216 від 19.09.2023 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів (т. 1, а.с. 96 (зворотний бік)).
Зі змісту акта № 0067216 від 19.09.2023 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів слідує, що габаритно-ваговий контроль проведений на підставі товарно-транспортної накладної № 313 від 19.09.2023 (т. 1, а.с. 98 (зворотний бік)). 
Окрім цього, судом встановлено, що відповідач скерував Товариству повідомлення про розгляд справи про порушення від 10.10.2023 № 77561/28/24-23 (т. 1, а.с. 100). 
Надалі, Відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 036348 від 24.10.2023, якою за перевищення Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТ ІК МТС» встановлених габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні вантажу, та керуючись положеннями абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 51 000, 00 грн (далі – оскаржуване та/або спірне рішення, постанова) (т. 1, а.с. 29). 
Спірна постанова скерована позивачу листом відповідача від 25.10.2023 № 82701/28/24-23 (т. 1, а.с. 100 (зворотний бік)). 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТ ІК МТС» не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що звернулось до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує положення законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері організації та діяльності автомобільного транспорту є Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).
Абзацом 1 статті 2 Закону № 2344-III, законодавство про автомобільний транспорт складається з цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Виключна відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів, у тому числі і за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, передбачена ст. 60 Закону № 2344-ІІІ.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється (п. п. 2, 9, 15, 27, 58 п. 5 Положення № 103).
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення №103).
Стаття 6 Закону № 2344-ІІІ визначає, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послуги згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону № 2344-ІІІ).
Відповідно пункту 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок №1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
За пунктом 16 Порядку №1567 габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.
Під час проведення рейдової перевірки можливе, відповідно, здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.
Загальні питання даного Порядку № 879 визначають зокрема:
- вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;
- великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;
- габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;
- вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики;
- місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю;
- стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (далі - стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів;
- точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.
Згідно пункту 3 Загальні питання Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Загальні питання Порядку №879).
Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (п. 15 Порядку №879).
Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п. 18 Порядку № 879).
Згідно пунктів 20 та 21 Порядку № 879 вбачається, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.
У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.
Відповідно до пунктів 23, 24 та 25 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням уповноваженого підрозділу Національної поліції.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що результати 
габаритно-вагового контролю створюють юридичні наслідки для перевізника тільки у випадку, якщо зазначений вид контролю проведений належним чином з дотриманням Порядку № 879, а також здійснений справними засобами контролю, які пройшли періодичну повірку (метрологічну атестацію), результати якого оформлюються довідкою про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення, яка видається водієві.
Поряд з цим, Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року 
№ 422 затверджено Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів.
Пунктом 4 Порядку №422 передбачено, що зупинення транспортного засобу здійснюється посадовою особою, серед іншого, для перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи. Перевірка одного транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години.
Водночас, пунктом 2.4-1 Правил дорожнього руху України передбачено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах «а», «б» і «г» пункту 2.1 цих Правил; б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.
Поряд з цим, як слідує з пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.
Згідно з матеріалами справи, перевіркою зафіксовано перевищення вагових параметрів транспортного засобу шляхом проведення документального габаритно-вагового контролю відповідно до вимог підпункту 5-1 пункту 1 Порядку №879. 
Під час проведення 19.09.2023 документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено, що маса транспортного засобу з вантажем становить 39,9 тонни, що перевищує нормативно максимально допустиму масу для такого транспортного засобу (визначену пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України) – 24 тонни, на 30 %.
Суд зауважує, що за визначенням підпункту 5-1 пункту 1 Порядку №879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Відповідно до пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Згідно з пунктом 16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Аналізуючи наведене нормативно-правове регулювання, суд зауважує, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи абзацу 26 пункту 1.10 ПДР України щодо імперативної, як вважає позивач, вимоги здійснення габаритно-вагового контролю виключно на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю, оскільки підпунктом 5-1 пункту 2, пунктами 6, 16 і 20 Порядку №879 передбачений альтернативний спосіб визначення саме габаритно-вагових параметрів транспортного засобу - шляхом проведення документального вагового контролю.
Варто наголосити на тому, що Порядок №879 та ПДР України затверджені постановами Кабінету Міністрів України. За своєю юридичною силою рішення Уряду України мають однакову рівність в застосуванні. В такому випадку слід виходити із наступного.
«Lex specialis derogat generali» (з латині - "спеціальний закон скасовує (витісняє) загальний закон") - загальний принцип права, що сходить до римського права, де у разі конкуренції норм загального (generalis) та спеціального (specialis) характеру перевага при тлумаченні та застосуванні повинна надаватися спеціальним нормам.
Загальна та спеціальна норма як предмет правової конкуренції можуть бути виявленими лише в актах рівної юридичної сили.
Положення актів рівної юридичної сили можуть отримати пріоритет одна перед одною на підставі того, що є більш деталізованими, а значить спеціальними.
При встановленні обсягу спеціальних норм, поширювальне чи обмежувальне тлумачення їх особливості потребує врахування в першу чергу призначення спеціального нормативно-правового акту.
На переконання суду, способи тлумачення норми права мають вторинне значення, оскільки первинною є його мета "з`ясування справжньої волі правотворця".
Так, для вирішення конкуренції спеціального та загального норми права необхідно виявити особливу сферу застосування спеціальної норми та специфіку її механізму, а не фактору деталізованості чи розвинутості положень норми права. У разі відсутності особливого предмету регулювання та специфіки змісту норми (особливості предмету та функції), відсутні підстави для констатації пріоритету цієї норми перед іншими на підставі її спеціалізації. У разі протиріччя з іншими нормами в цьому разі виникає колізія, а не конкуренція, яка має вирішуватися за допомогою інших правил тлумачення, аніж за принципом "Lex specialis…".
Пріоритет спеціального закону перед загальним існує у силу внутрішньої структури права, за якої зворотний пріоритет унеможливив би застосування спеціальних норм.
До застосування "Lex specialis…" необхідно ставитися з великою обережністю задля уникнення невірного сприйняття волі законодавця, застосовувати як крайній випадок, враховуючи цілком можливе припущення якщо законодавець не вніс зміни до закону у зв`язку із прийняттям іншого, то презумується те, що він саме це і мав на увазі, передбачаючи одночасну дію нових та раніше прийнятих норм.
У правовому регулюванні, яке було чинним під час виникнення спірних правовідносин вбачається, що положення абзацу 26 пункту 1.10, пунктів 2.41, 2.42 ПДР України прийняті значно пізніше в часі у порівнянні із приписами підпункту 5-1 пункту 2, пунктів 6, 16 і 20 Порядку №879.
В той же час, саме норми Порядку №879 в порівнянні із ПДР України є спеціальними нормами права в співставленні до Правил дорожнього руху, так як визначають Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Правила дорожнього руху України, на відміну від Порядку №879, не визначають Порядок здійснення габаритно-вагового контролю, останній же в свою чергу, окрім такого порядку, додатково ввів новий вид контролю - документальний габаритно-ваговий контроль, наявність якого, як і порядок його здійснення, не суперечить абзацу 26 пункту 1.10, пунктам 2.41, 2.42 ПДР України, оскільки є самостійним видом контролю, що введений рішенням Уряду України.
Таке визначення «документального габаритно-вагового контролю» введено як один із самостійних (не попередніх) видів габаритно-вагового контролю постановою Кабінету Міністрів України №671 від 30.08.2017, оскільки до вказаних змін до пункту 16 Поряду №879 документальний габаритно-ваговий контроль ідентифікувався як «попередній», що вперше введений згідно постанови Уряду України №704 від 26.06.2013.
Разом з тим до 26.06.2013, як і на дату вирішення даного спору, поняття «точного габаритно-вагового контролю», що визначене пунктом 11, пунктами 6, 16 і 20 Порядку №879 повністю відповідає визначенню такого поняття, введеного в дію абзацом 26 пункту 1.10, пунктами 2.41, 2.42 ПДР України на підставі постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007.
Вказане свідчить, що Уряд України як вищий орган у системі органів виконавчої влади в межах свої конституційних повноважень постановами Кабінету Міністрів України №704 від 26.06.2013 та №671 від 30.08.2017 ввів в дію та визначив окремий і самостійний вид габаритно-вагового контролю – «документальний габаритно-ваговий контроль».
За таких обставин, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору по суті слід застосовувати Положення Порядку №879, які є спеціальними нормами права. 
Окрім цього суд наголошує, що пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 (далі - Правила №363) передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Відповідно до пункту 11.3 Правил №363, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.
Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Відповідно до пункту 11.4 Правил №363, після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
Пунктом 10.6 Правил №363 передбачено, що після укладення Договору або разового договору Перевізник має право відмовитись від приймання вантажу для перевезення, якщо Замовником не підготовлено вантаж чи необхідні товарно-транспортні документи або без попереднього узгодження з Перевізником змінені реквізити цих документів.
Відповідно до статті 52 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник має право: відмовитися від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні документи або внесені без попереднього узгодження з ним зміни до реквізитів цих документів; відмовитися від перевезення вантажу, якщо замовник подає до перевезень вантаж, не обумовлений договором про перевезення, пакування вантажу не відповідає встановленим законодавством вимогам, ушкоджена тара або нечітким є відтиск пломби тощо.
Зважаючи на вищезазначене, водій ТЗ перед прийняттям вантажу зобов`язаний перевірити відповідність реквізитів ТТН договору перевезення, в тому числі відповідність маси ТЗ із вантажем, зазначеної у ТТН договору перевезення вантажу та чинним нормам законодавства щодо дозволених вагових параметрів.
Отож, за умови будь-яких невідповідностей, водій може відмовитись від прийняття вантажу для перевезення, узгодивши зазначене з перевізником.
Відтак, на переконання суду, товарно-транспортні накладні та зазначені в них дані щодо маси вантажу є належним доказом, на підставі якого під час здійснення документального габаритно-вагового контролю визначається загальна маса транспортного засобу. 
Як вже було зауважено вище, в матеріалах справи міститься акт № 0067216 від 19.09.2023 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, відповідно до якого перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів встановлено за результатами проведення габаритно-вагового контролю на підставі товарно-транспортної накладної № 313 від 19.09.2023, тобто документального габаритно-вагового контролю. 
Досліджуючи товарно-транспортну накладну № 313 від 19.09.2023, суд зауважує, що в останній міститься розділ «Відомості про вантаж» колонка № 9 «маса брутто» - 39900 кг (39,9 т), маса «тари» - 15300 кг (15,3 т) та «нетто» - 24600 кг (24,6 т). 
Аналіз викладеного дає суду підстави дійти висновку про те, що 19.09.2023 транспортним засобом марки DAF/TRAILOK, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 перевозився вантаж масою 39,9 тонн. 
Суд нагадує, що пунктом 16 Порядку №879 чітко визначено, що габаритно-ваговий контроль, включає документальний та/або точний контроль. При цьому пунктом 5-1 даного Порядку визначено, що являє собою документальний габаритно-ваговий контроль.
Під час проведення рейдової перевірки 19.09.2023 проводився саме документальний контроль, який не передбачає зважування автомобіля, а визначає масу автомобіля на підставі додавання власної маси автомобіля та маси вантажу, за наявності для цього даних у товарно-транспортних накладних.
Положеннями пункту 22.5 (б) ПДР України встановлено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема фактичної маси: 
для вантажних автомобілів, зокрема: 
чотирьохвісний автомобіль - (максимальне значення для автомобільних доріг (державного значення, тонн – 32; місцевого значення, тонн – 24);
чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами - (максимальне значення для автомобільних доріг (державного значення, тонн – 38; місцевого значення, тонн – 24);
Комбіновані транспортні засоби:
двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом - (максимальне значення для автомобільних доріг (державного значення, тонн – 36; місцевого значення, тонн – 24);
двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом – (максимальне значення для автомобільних доріг (державного значення, тонн – 40; місцевого значення, тонн – 24);
трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом – (максимальне значення для автомобільних доріг (державного значення, тонн – 40; місцевого значення, тонн – 24);
двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра – (максимальне значення для автомобільних доріг (державного значення, тонн – 42; місцевого значення, тонн – 24);
трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра – (максимальне значення для автомобільних доріг (державного значення, тонн – 44; місцевого значення, тонн – 24). 
Отже, беручи до уваги викладене, суд вважає, що виявлене порушення є перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, є порушенням законодавства про автомобільний транспорт та є підставою для застосування відповідних санкцій, визначених Законом № 2344-ІІІ. 
Стосовно відсутності довідки про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення, суд вказує про таке. 
Як вже було згадано вище, згідно з пунктом 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (п. 20 Порядку №879).
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п. 18 Порядку 879).
Аналіз викладеного дає суду підстави дійти до висновку, що законодавством не передбачено обов`язку видачі довідки про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення під час проведення документального 
габаритно-вагового контролю. 
З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи Товариства у цій частині є безпідставними. 
З приводу проведення габаритного-вагового контролю однією посадовою особою, всупереч вимогам пункту 16 Порядку № 1567, суд зазначає, що габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю виключно у разі точного габаритного вагового контролю, у той час, коли у спірних правовідносинах відповідачем проводився документальний габаритно-ваговий контроль. 
Наведене, на переконання суду вказує на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин абзацу другого пункту 16 Порядку № 1567 та, як наслідок хибність доводів позивача у наведеній частині. 
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями частини 1 статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову. 
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу. 
Керуючись статтями 242-246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.