УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8307/25 Головуючий у 1-й інст. Дідоренко А. Е. 
Номер провадження №33/4805/353/26
Категорія ч.2 ст.173-8 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Перегуди Анатолія Павловича, захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , - адвоката Словінського Сергія Антоновича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Словінського Сергія Антоновича, подану в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 14 жовтня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-8 КУпАП,
встановив:

Постановою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 14 жовтня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-8 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Стягнуто з  ОСОБА_2  в дохід держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 23.07.2025 близько 15 год 56 хв ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , почав спілкуватися на підвищеному тоні з дружиною гр. ОСОБА_1 , чим порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №547574 від 23.07.2025, термін дії якого з 16 год 00 хв 23.07.2025 по 28.07.2025 до 16 год 00 хв та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Словінський С.А., в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права. Зазначив, що працівниками поліції не взято до уваги заяву ОСОБА_2 щодо вчинення відносно нього психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , яка ображала його, провокувала конфлікт та здійснювала відеозйомку на телефон, однак адміністративні матеріали з цього приводу складено не було. Також звернув увагу, що словесний конфлікт між сторонами, який став підставою для виклику поліції, відбувся 23.07.2025 приблизно о 15 год 50 хв, тоді як терміновий заборонний припис серії АА №547574 почав діяти з 16 год 00 хв 23.07.2025, тобто подія передувала моменту набрання ним чинності. На думку захисника, факт відсутності дії заборонного припису на момент інкримінованого правопорушення підтверджується показаннями свідків та матеріалами справи. Крім того, захисник наголосив, що протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи, а наявні у справі докази є неналежними та недопустимими, не узгоджуються між собою та не відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом».
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення представника потерпілої та захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, як убачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду справи щодо ОСОБА_2 повною мірою дотримані не були.
Вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-8 КУпАП, суд дійшов висновку про доведеність його вини, пославшись на протокол про адміністративне правопорушення, довідку про результати перевірки, рапорти працівників поліції, письмові пояснення сторін та свідка, а також копію термінового заборонного припису.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення містить виправлення щодо часу вчинення правопорушення, повідомлення на лінію «102» зареєстровано о 15 год 56 хв 23.07.2025; словесний конфлікт між сторонами відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.07.2025 ОСОБА_1 та її пояснень мав місце приблизно з 15 год 56 хв; згідно пояснень свідка ОСОБА_3 вона чула, як ОСОБА_2 спілкувався з ОСОБА_1 в образливому тоні між 15 год 20 хв до 16 год 00 хв, у зв`язку з чим на місце події було викликано працівників поліції.
Водночас терміновий заборонний припис серії АА №547574 від 23.07.2025, винесений стосовно ОСОБА_2 , відповідно до його змісту діє з 16 год 00 хв 23.07.2025.
Матеріали справи не містять доказів того, що після 16 год 00 хв 23.07.2025, тобто з моменту, визначеного приписом як початок строку його дії, ОСОБА_2 продовжував перебувати за місцем проживання потерпілої або вчиняв дії спрямовані на спілкування з нею всупереч встановленим обмеженням.
Отже, встановлені обставини свідчать про те, що інкриміновані дії мали місце до моменту початку строку дії термінового заборонного припису. 
Частина 2 статті 173-8 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» одним із спеціальних заходів протидії домашньому насильству є терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 16 частини першої статті першої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.
Зміст та строк дії такого припису визначаються безпосередньо у приписі.
Оскільки відповідно до припису серії АА №547574 строк його дії визначено з 16 год 00 хв 23.07.2025, дії особи, вчинені до зазначеного часу, не можуть розцінюватися як його невиконання.
Крім того, у довідці про результати перевірки (а.с.2-3) зазначено, що звернення за №12816 про порушення термінового заборонного припису надійшло від ОСОБА_1 , тоді як з рапорту працівника поліції та матеріалів служби «102» (а.с.4) вбачається, що за вказаним номером зареєстровано звернення ОСОБА_2 про те, що дружина чинить відносно нього психологічне насильство, ображає, здійснює відеозйомку на телефон (а.с. 2-4).
Зазначені розбіжності свідчать про неналежне оформлення матеріалів справи та не дають можливості достовірно встановити підстави реєстрації події.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, не встановив момент вчинення інкримінованих дій та не зіставив його з часом початку дії термінового заборонного припису, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Твердження представника потерпілої на те, що подія мала місце після 16 год 00 хв, зокрема о 16 год 56 хв, а також зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення часу 16 год 56 хв не можуть бути покладені в основу висновку про вчинення правопорушення після початку строку дії припису, оскільки протокол містить виправлення щодо часу події, що унеможливлює достовірне встановлення часу події. Крім того, такі відомості суперечать даним повідомлення на лінію «102», зареєстрованого о 15 год 56 хв, та поясненням свідка ОСОБА_3 , яка вказала, що конфлікт мав місце у період до 16 год 00 хв. Також неправильним є посилання представника потерпілої на те, що ОСОБА_2 визнав факт спілкування з нею після 16 год 00 хв, оскільки із його пояснень убачається, що після винесення припису він залишив місце проживання та перебував на вулиці, а ініціатива спілкування належала потерпілій, що не свідчить про порушення встановлених обмежень.
Апеляційний суд не наділений повноваженнями збирати додаткові докази винуватості особи, оскільки це суперечило б принципам змагальності сторін та рівності учасників процесу. Як зазначено у практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Malofeyeva v. Russia» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), суд не вправі самостійно змінювати фабулу обвинувачення або відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це порушує право особи на захист.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням викладеного апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та передчасно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-8 КУпАП, у зв`язку з чим постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд –
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Словінського Сергія Антоновича, подану в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.
Постанову судді Корольовського районного суду м. Житомира від 14 жовтня 2025 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.173-8 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич