Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/446/26
Номер провадження1-кп/173/101/2026

В И Р О К 
іменем України
19 березня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого - судді  ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря  ОСОБА_2 ,
прокурора  ОСОБА_3 ,
обвинуваченого  ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши в ході відкритого судового засідання в залі суду кримінальне провадження (ЄРДР № 12023041430000548 від 10.11.2023) за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхівцеве Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом, у невстановленому місці, в невстановлений час, за невстановлених обставин, незаконно придбав з метою подальшого збуту психотропну речовину «метамфінамін», масою 0,0415 г., обіг якого обмежено, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів». Придбану психотропну речовину ОСОБА_4 почав незаконно зберігати з метою подальшого збуту.
В подальшому, 09.11.2023 в ході проведення негласної слідчої розшукової дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, на яку дав свою добровільну згоду легендований свідок ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , вказаного дня, приблизно о 16 год. 45 хв., незаконно зберігаючи при собі з метою подальшого збуту психотропну речовину «метамфінамін» обіг якої обмежено, знаходячись на відкритій місцевості в парку який розташований в м.Верхівцеве поблизу вул.Садової Кам`янського району Дніпропетровської області, здійснив продаж за гроші в сумі 200 гривень, тобто незаконно збув  ОСОБА_7 , раніше придбану ним психотропну речовину «метамфінамін» масою 0,0415 г, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено,- «метамфетамін» масою 0,0209 г.
Після чого, ОСОБА_7 добровільно видав співробітникам поліції придбану ним у ОСОБА_4 психотропну речовину «метамфінамін», обіг якої обмежено.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що 09.11.2023 він зустрівся з чоловіком у парку по вул. Садовій м. Верхівцеве, де продав йому метамфетамін за 200 грн. Зазначену психотропну речовину він заздалегідь придбав у невідомої особи та зберігав при собі.
При цьому, обвинувачений повідомив суду, що визнає вину добровільно, жодного насильства, примусу, погроз чи обіцянок з метою спонукання до визнання вини до нього не застосовувалося і не пропонувалося.
Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.
У зв`язку з тим, що обвинувачений розповів про обставини кримінального правопорушення, ніхто із учасників не заперечує їх, кваліфікацію дій обвинуваченого та доказів кримінального провадження, не має наміру оскаржувати їх в апеляційному порядку, суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут психотропної речовини, що загалом утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України.
Разом з тим, органом досудового розслідування дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як такі, що вчинені особою, яка раніше вчинила одне з кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308–310 КК України.
В обґрунтування цієї кваліфікуючої ознаки сторона обвинувачення посилалася на те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України за подією від 03.11.2023.
Однак судом встановлено, що за результатами розгляду зазначеного кримінального провадження ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетрвоської області від 10.02.2026 ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Будь-які інші факти вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308–310 КК України, у встановленому законом порядку не підтверджені, відповідні докази у матеріалах кримінального провадження відсутні, та стороною обвинувачення суду не надані.
Відповідно до положень кримінального закону та усталеної судової практики, звільнення особи від кримінальної відповідальності означає відсутність обвинувального вироку суду та, відповідно, відсутність встановленого в законному порядку факту вчинення особою кримінального правопорушення, який набрав законної сили.
Сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності або наявність кримінального провадження без постановлення обвинувального вироку не може розцінюватися як підтвердження вчинення особою кримінального правопорушення у розумінні кримінального закону.
Таким чином, у даному випадку відсутні належні та допустимі докази того, що обвинувачений раніше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтями 308–310 КК України, у розумінні кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч. 2 ст. 307 КК України.
Крім того, суд враховує принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Оскільки у даному випадку обвинувальний вирок щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України відсутній, а провадження завершено ухвалою про звільнення від кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку, що кваліфікуюча ознака «вчинення кримінального правопорушення особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308–310 КК України» не знайшла свого підтвердження.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, визначеного обвинувальним актом.
Разом із тим, згідно з ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та забезпечення захисту прав і основоположних свобод людини, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення виключно в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо така зміна покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
У даному кримінальному провадженні обвинувачення було висунуте за ч. 2 ст. 307 КК України, що передбачає більш сувору кримінальну відповідальність у зв`язку з наявністю кваліфікуючих ознак.
Разом з тим, під час судового розгляду не знайшла свого підтвердження кваліфікуюча ознака - вчинення кримінального правопорушення особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308–310 КК України, з підстав, викладених судом вище.
За таких обставин інкриміновані обвинуваченому дії фактично охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 307 КК України, яка передбачає менш сувору відповідальність та, відповідно, покращує становище обвинуваченого.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що зміна правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 1 ст. 307 КК України: не виходить за межі фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті; не порушує права обвинуваченого на захист; відповідає вимогам ч. 3 ст. 337 КПК України; спрямована на ухвалення справедливого судового рішення.
Таким чином, суд доходить висновку, що обвинувачений винний у вчиненні кримінального правопорушення і його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут психотропної речовини.
При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, і обставину, що пом`якшує покарання, а саме:
ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, є військовослужбовцем, не одружений, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на утриманні неповнолітніх дітей або інших осіб не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання відсутні.
З урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідної статті Особливої частини КК України, так як таке покарання буде належною карою за вчинене кримінальне правопорушення, достатнім для його виправлення і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.01.2026 до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У зв`язку з винесенням обвинувального вироку та призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу необхідно залишити без змін.
Оскільки до обвинуваченого було застосоване попереднє ув`язнення, то відповідно до ч.5 ст. 72 КК України йому необхідно зарахувати у строк покарання тримання під вартою з моменту затримання до моменту проголошення вироку суду із розрахунку день за день. 
Цивільний позов не заявлено. 
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 371, 373, 374, 395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. 
Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, а саме з 19.03.2026.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 22.01.2026 по 18.03.2026 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Залишити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Речові докази: «метамфетамін» масою 0,0209 г, який знаходиться на зберіганні у камері схову Верхньодніпровського ВП № 3 - знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/104-23/40745НЗПРАП від 13.11.2023 у розмірі 1912 (одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн. 00 коп.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та надіслати обвинуваченому. 

Суддя ОСОБА_1