Справа № 569/22496/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області
в особі судді Тимощука О.Я.,
при секретарі Ковальчук О.Б.,
за участю позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Ковтун Л.В.,
представника третьої особи – Мазанович Н.П.,
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позову вказує, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2020 року у справі № 569/18693/19 шлюб між ним та ОСОБА_2 , який зареєстрований 20 червня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 726 розірвано. 
Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку вищевказаним рішенням суду залишено на проживання з батьком ОСОБА_1 . 
Зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 в свою чергу фактично участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. З 2019 року, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 весь час проживає з ним, а з 24 вересня 2020 року вони вдвох з донькою проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де батьком створено всі належні умови для комфортного життя, розвитку та виховання доньки. Крім того, дитина повністю перебуває на його утриманні. 
ОСОБА_3 , яка досягла 14 років, за власним бажанням і за своєю згодою проживає разом із ним, що передбачено ч. 3 ст. 160 СК України та ч. 2 ЦК України. Саме він виховує доньку ОСОБА_4 , приділяє увагу її здоров`ю і розвитку, повністю бере участь і розвиває та цікавиться її успіхами у навчанні. Разом із донькою вони проводять багато спільного часу разом, подорожують. Батько належно виконує свої батьківські обов`язки та самостійно займається навчанням, здоров`ям та розвитком доньки ОСОБА_5 , одноосібно утримує доньку та здійснює оплату за її навчання, купівлю речей, одягу, необхідного приладдя для її гармонійного розвитку. 
На сьогоднішній день він є військовозобов`язаним. Відтак у зв`язку із вихованням та утриманням дитини бажає оформити відстрочку від призову на військову службу. Тобто, тільки у разі наявності судового рішення про встановлення факту виховання та утримання дитини він зможе оформити відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією. Саме тому він змушений звертатися до суду задля подальшого забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи те, що іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання ним дитини, як батьком, просить суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник - адвокат Ковтун Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просять їх задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подала.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради - Мазанович Н.П. в судовому засіданні підтвердила обставини проживання та самостійного виховання ОСОБА_1 неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд вважає зібраних в справі доказів достатньо для вирішення справи по суті, тому розглядає справу у відсутності відповідачки в заочному порядку зі згоди позивача.
Заслухавши думку учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 726.
Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 20.05.2010 року (а.с. 15).
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2020 року у справі 569/18693/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з батьком  ОСОБА_1 (а.с. 12). 
Як вбачається із Договору оренди житла (будинку) від 24.09.2020 року ОСОБА_1 є Орендарем житлового будинку , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 2.3 Договору, Орендар зобов`язується використовувати будинок лише для проживання в ній Орендарем та членом його сім`ї (загальна кількість членів сім`ї Орендаря складає дві (2) особи (Орендар та його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с. 17-18, 19).
З долучених до матеріалів справи Актів обстеження умов проживання від 22.12.2023 року та від 10.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 вдвох із дочкою – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В будинку є 5 кімнат, вказано, що це приватний будинок та, що для виховання та розвитку дитини створено всі належні умови. Також в Акті обстеження умов проживання від 10.10.2025 року вказано, що між татом і донькою хороші, теплі стосунки, вони разом створили умови, де їм комфортно проживати у цьому будинку. Крім того, зазначено, що вони залишились проживати вдвох ще з 2019 року, з мамою дівчинка спілкується рідко, переважно в телефонному режимі. Всім необхідним для проживання, виховання і розвитку її забезпечує тато, з яким вона проводиться свій вільний час, разом їздять відпочивати, тато цікавиться її життям та інтересами, підтримує морально. Фактично, зі слів дівчинки, тато самостійно займається її вихованням та утриманням (а.с. 21, 22).
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Мазанович Н.П. в судовому засіданні підтвердила факт обстеження житлових умов та те, що батько дитини ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом і мають тісний емоційний зв`язок та взаємопорозуміння. Зазначила, що батько одноосібно виховує та утримує доньку, а також те, що ним створені всі необхідні умови для комфортного життя, розвитку та виховання дитини.
З довідки виданої директором Рівненського ліцею № 13 Рівненської міської ради № 425 від 16.10.2025 року виданій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що вона дійсно навчалася у 9-Б класі Рівненського ліцею № 13 Рівненської міської ради в 2024/2025 навчальному році. Учениця проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Батько забезпечував необхідні умови для навчання, систематично відвідував батьківські збори, цікавився життям і навчальними досягненнями доньки. Зі слів класного керівника, мати з 2019-2025 р.р. контакту із ліцеєм не підтримувала, з вчителями не спілкувалася, батьківські збори не відвідувала, не цікавилася вихованням та успішністю дитини (а.с. 23).
З довідки виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Клініка Євроклінікс» Медичний центр «Оксфорд Медікал» № 35 від «10.10.2025 року вбачається, що його донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з 2023 по 2025 р.р. отримує медичні послуги і консультується у дитячих спеціалістів медичного центру Оксфорд Медікал ТОВ Клініка Євроклінікс, м. Рівне. Згідно даних з ліцензованої медично-інформаційної електронної системи Доктор Елекс, на базі якої працює медичний центр, всі відвідування неповнолітньої ОСОБА_3 відбувались виключно у супроводі тата ОСОБА_1 (а.с. 32). 
Судом встановлено, що батько ОСОБА_1 займається розвитком творчих здібностей доньки і утримує її, та оплачує послуги на навчання. 
Так, відповідно до довідки виданої Рівненським міським палацом дітей та молоді № 02-21/201 від 09.10.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що дівчинка дійсно навчається в 9 класі профільної Школи образотворчого мистецтва (ШОМ) Рівненського міського Палацу дітей та молоді з 2018 року. За період навчання в ШОМ учениця проявила себе здібною, творчою, доброзичливою та відповідальною. Заняття відвідує регулярно. Завжди охайна, доглянута. Матеріалами для навчання (фарби, пензлі, папір, нитки, тканина тощо) завжди забезпечена. Зі слів керівника ШОМ ОСОБА_6 та куратора групи ОСОБА_7 на заняття в молодшому віці дитину приводив тато. Він підтримує спілкування з педагогами, які навчають ОСОБА_4 , регулярно цікавиться досягненнями доньки та відвідує батьківські збори. Мама контакту з установою не підтримує, результатами навчання дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує (а.с. 33).
Як вбачається із Договорів про надання освітніх послуг R – 230380 від 10.09.2024 року, який було укладено позивачем ОСОБА_1 в інтересах своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батько здійснював оплату за навчання (а.с. 38-39). 
Позивачем на підтвердження оплат надано платіжні інструкції від 26.06.2025 року в розмірі 2 000 грн.00 коп., 872 грн. від 27.08.2024 року, 16 725 грн. від 23.08.2024 року, 1 500 грн. від 06.06.2024 року, 2 000 грн. від 29.05.2024 року, 2 250 грн. від 02.04.2024 року, 4 250 грн. від 04.03.2024 року, 4 000 грн. від 27.11.2023 року, 2 250 грн. від 06.10.2023 року, 4 250 грн. від 08.09.2023 року, 736 грн. від 03.07.2023 року, 1 000 грн. від 06.06.2023 року (а.с. 48-59). 
Також про утримання дитини та розвиток її творчих здібностей і здобуття необхідних знань підтверджується Договором № т.010 про надання освітніх послуг у декларації фахової передвищої освіти від 30.07.2025 року, Договором № ф/с.о./9/2025/0001 від 30.07.2025 року та Платіжними інструкціями від 31.03.2025 року на суму 1 080 грн., 720 грн. від 04.12.2024 року, 720 грн. від 16.10.2024 року, 720 грн. від 29.05.2024 року, 720 грн. від 22.11.2023 року, 720 грн. від 06.10.2023 року. Оплатою за навчання в медичному коледжі від 22.08.2025 році на суму 38 600 грн. (а.с. 60-61, 62-63, 64-66).
Допитаний в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 як свідок суду надав покази, що з 2019 року він проживає одноосібно з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку самостійно виховує і утримує. Укладає медичні декларації на дитину, оформляв паспорт та оплату послуг з навчання. ОСОБА_8 цікавиться і бере участь у розвитку творчих здібностей дитини, яка має нагороди у зв`язку з цим. Часто подорожував з дитиною, а коли його не випустили за кордон через відсутність рішення про самостійне виховання дитини і належне у зв`язку з цим оформлення відстрочки вимушений був звернутися до суду. Крім того, він організовував супровід і відпочинок дитини за кордон зі своєю матір`ю ОСОБА_9 та здійснив оплату всіх витрат у зв`язку з цим. Постійно дає дитині кошти на витрати, підв`язав її картку до своєї і вона нею користується вільно. Укладав самостійно медичну декларацію на доньку, оформляв паспорт та оплату послуг у зв`язку з цим. Мати доньки за весь час спілкується з дитиною дуже рідко, в основному по телефону, а він одноосібно бере участь у вихованні дитини та її утриманні.
Допитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суду пояснила, що з татом проживає весь час і надалі бажає жити з ним. З мамою фактично не спілкується.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , який орендує будинок з 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , а вона проживає по тій же вулиці та те, що він проживає разом з донькою ОСОБА_4 . Матері дівчинки вона ніколи там не бачила.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , який орендує будинок з 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , а вона проживає по тій же вулиці в будинку АДРЕСА_2 та підтвердила, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_4 . Матері дівчинки вона ніколи там не бачила і навіть не знає як вона виглядає.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 , яка являється матір`ю ОСОБА_1 суду підтвердила, що її син проживає разом з донькою ОСОБА_4 і займається її одноосібним вихованням та утриманням. Що їй дуже шкода, що матір дівчинки покинула їх, коли дитина ще була зовсім маленька, раптово, без будь-яких пояснень. Що вони з відповідачкою ОСОБА_2 припинили спілкування, хоча їй дуже прикро, що так склалося життя її сина та її онуки ОСОБА_4 . 
Таким чином, судом встановлено, шлюб між сторонами розірвано, позивач і відповідач проживають окремо, дитина перебуває на утриманні батька, який самостійно її виховує.
Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст.ст. 150, 151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).
Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.
Згідно ст. 150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції).
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.
При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, обґрунтування колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду було уточнено висновки щодо застосування норм права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22, оскільки висновки, від яких пропонується відступити шляхом їх уточнення, Велика Палата Верховного Суду сформулювала у справі за інших правовідносин, які виникли і були вирішені судом по суті до набрання чинності Законом № 3633-IX, який набрав чинності 18 травня 2024 року та яким статтю 26 Закону № 2232-XII викладено в новій редакції. 
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що «в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.
Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.
У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.
Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.
Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.
Позиція Третьої судової палати Касаційного цивільного суду defacto відтворює позицію, що висловлену в окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду Шевцової Н.В., Гриціва М.І., Єленіної Ж.М., Желєзного І.В., Кишакевича Л.Ю., Кравченка С.І., Мазура М.В., Мартєва С.Ю. щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Також, судами розглянуто заяву по суті і задоволено вимогу про встановлення факту самостійного виховання дитини (справи №№ 331/4826/23, 556/2030/23, 714/949/23, 201/7656/23, 718/2071/23, 718/2069/23, 759/6144/23, 147/664/23, 718/1870/23, 725/3819/23, 557/888/23, 466/4321/23, 724/1170/23).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, за вирішенням питання про визначення місця проживання дитини.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що в даному випадку не постає питання щодо батьківської правосуб`єктності відповідача, а лише констатується факт самостійного виховання та утримання позивачем своєї доньки, суд приходить до висновку, що знайшов підтвердження заявлений факт, а тому позовну заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 15, 121, 141, 150, 157, 164 СК України, ст.ст. 12-13, 76, 81, 223, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.
Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 виданий Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області від 15.04.2016 року, РНОКПП - НОМЕР_3 ) дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер -  НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області від 15.04.2016 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач:  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 виданий органом 5610 29.03.2018 року, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради (м. Рівне, вул. Шевченка, 45, ЄДРПОУ - 25675397).

Суддя Рівненського
міського суду О.Я. Тимощук