Справа № 309/564/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.,
суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.
з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилець Микола Богданович, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 05 червня 2025 року у складі судді Орос Я.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя в частині поділу та визнання особистою приватною власністю,-
в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя в частині поділу та визнання особистою приватною власністю житлового будинку та земельної ділянки.
Позов мотивовано тим, що 15.12.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. зареєстровано в реєстрі за №12111.
За умовами вказаного договору серед іншого здійснено поділ майна, набутого сторонами у період шлюбу, зареєстрованого 04 червня 2011 року по цей час, що підтверджується Свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим відділом ДРАДСу Хустського РУЮ Закарпатської області 04 червня 2011 року, а саме: ч.3 п.2 договору - житловий будинок, на три житлові кімнати, житловою площею 52,6 п`ятдесят дві цілі шість десятих) кв.м., загальною площею 99,4 (дев`яносто дев`ять цілих чотири десятих) кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), належить ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О, від 09 листопада 2016 року, за реєстровим № 2768, державну реєстрацію якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О., від "09" листопада 2016 року, номер запису про право власності: 17363302, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1080542221108; ч.4 п.2 договору - земельна ділянка, площею 0,0804 га, кадастровий номер: 2110800000:01:012:0101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О, від 09 листопада 2016 року, за реєстровим №2772, державну реєстрацію якої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О., від "09" листопада 2016 року, номер запису про право власності: 17364201, реєстраційний об`єкта нерухомого майна: 1080594721108.
Разом з тим, посвідчуючи оскаржуваний договір відповідачем невірно подано документи стосовно призначення нерухомого майна та цільове призначення земельної ділянки, оскільки у 2017 році відповідачем розпочато виконання будівельних робіт по реконструкції існуючого житлового будинку під магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 . В результаті чого, після реконструкції площа будівлі становить 540,32 кв.м. .
27.07.2022 року виготовлено на ім`я відповідача технічний паспорт на будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно відомостей зазначених у ньому код ДКБС:1230.1 торгові центри, універмаги, магазини, вид будівництва: реконструкція, дата початку будівництва-18.05.2017 року, завершення будівництва-27.07.2022 року, загальна площа-531.1 кв.м.
Вказаний магазин знаходиться на земельній ділянці цільове призначення, якої до початку реконструкції 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присади ділянка) площа - 0.0804 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 2110800000:01:012:0101, підстава виникнення права власності Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О., від 09 листопада 2016 року, за реєстровим №2772.
Тобто, укладаючи договір від 15.12.2023 року та зазначаючи предметом договору серед іншого нерухоме майно: житловий будинок, що находиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 99.4 кв.м., та земельну ділянку площею 0.0804 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 . кадастровий номер: 2110800000:01:012:0101 такий не міг бути укладений, у зв`язку з тим, що істотні умови не відповідають чинному законодавству, зокрема предмет договору має інші характеристики ніж зазначені в договорі.
Після укладення оскаржуваного договору особистою приватною власністю позивача є: житловий будинок, що находиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 99.4 кв.м. житловою площею 52.6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1080542221108, номер об`єкта: 25903586, номер відомостей про речове право: 52972806, право власності зареєстровано 15.12.2023 року. Земельна ділянка кадастровий номер: 2110800000:01:012:0101, площею 0.0804 га, розташована адресою: АДРЕСА_2 номер об`єкта нерухомого майна: 1080594721108, номер відомості про речове право: 52972845, право власності зареєстровано 15.12.2023 року.
По суті за позивачем станом на сьогоднішній день зареєстровано право власності на неіснуючі об`єкти та за наявності оскаржуваного договору позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на громадський будинок та земельну ділянку, на якій він розташований та використовувати об`єкти за призначенням і фактично за умовами оскаржуваного договору такі мали стати особистою приватною власністю позивача. Крім того, за наявності документів на громадський будинок, які наявні у відповідача такі дають йому можливість зареєструвати право власності одноособово за собою, хоча сторони домовилися, що вказане майно має перейти у власність позивача.
Позивач розцінює дії відповідача стосовно укладення оскаржуваного договору як введення в обман, та розуміється як умисне введення в оману сторону правочину його контрагентом, щодо обставини, які мають істотне значення. Тобто у даному випадку наявний умисел з боку відповідача, який точно знаючи про те, що характеристики об`єктів не відповідають дійсним і про те, що позивач, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, на невигідних для неї обставинах, однак відповідач спрямував свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман стосується обставин, які мають істотне значення, а саме: предмет договору тобто істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність та можливість використання за цільовим призначенням.
У своєму позові позивач посилаючись на ст.ст. 215, 230 ЦК України просив визнати недійсним договір про поділ майна подружжя укладений 15.12.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергієм Івановичем (реєстровий номер 12111 в частині поділу та визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 житлового будинку, на три житлові кімнати, житловою площею 52,6 п`ятдесят дві цілі шість десятих) кв.м., загальною площею 99,4 (дев`яносто дев`ять цілих чотири десятих) кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,0804 га, кадастровий номер: 2110800000:01:012:0101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 05 червня 2025 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилець М.Б., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав належної їм правової оцінки та безпідставно відмовив у позові. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з приписами ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 4 червня 2011 року
15.12.2023 року між сторонами укладено договір про поділ спільного майна подружжя, який посвідчено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. та зареєстровано в реєстрі за № 12111 .
Згідно даного договору здійснено поділ майна, набутого сторонами у період шлюбу. Відповідно до оскаржуваного договору у власність позивача ОСОБА_1 , зокрема переходить житловий будинок, на три житлові кімнати, житловою площею 52,6 кв.м., загальною площею 99,4 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О, 09 листопада 2016 року, за реєстровим № 2768. Також, відповідно до договору, у власність позивача переходить і земельна ділянка, площею 0,0804 га, кадастровий номер: 2110800000:01:012:0101, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О, від 09 листопада 2016 року, за реєстровим №2772.
18.05.2017 р. відповідачем ОСОБА_2 подано декларацію про початок будівельних робіт «Реконструкція існуючого житлового будинку під магазин непродовольчих товарів» за адресою : АДРЕСА_1 , загальна площа будівлі відповідно до проектної документації ,540,32 кв.м.
Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 27 липня 2022 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення відповідача ОСОБА_2 на земельній ділянці кадастровий номер: 2110800000:01:012:0101, площею 0,0804 га, за адресою: АДРЕСА_1 розташований об`єкт – магазин непродовольчих товарів загальною площею 539.1 кв.м.
Обґрунтовуючи заявлений позов позивачка посилається на те, що відповідач подав нотаріусу неправдиві документи стосовно призначення вказаного нерухомого майна та цільове призначення земельної ділянки, оскільки у 2017 році ним розпочато виконання будівельних робіт по реконструкції існуючого житлового будинку під магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті чого після реконструкції площа будівлі становить 540,32 кв. м., а тому позивач розцінює дії відповідача стосовно укладення оспорюваного договору як введення в обман, та розуміє, як умисне введення її в оману відповідачем щодо обставини, які мають істотне значення.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Згідно із ч.1, ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. 
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено факт її обману відповідачем.
Доводи позивача щодо її обману є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи.
У п.5 укладеного договору про поділ спільного майна подружжя сторони договору ствердили, що вони розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; при укладенні договору відсутній будь – який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та Витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданими приватним нотаріусом Чіжмарь С.І. 15.12.2023 року стверджено, що станом на момент укладення договору за відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований житловий будинок, на три житлові кімнати, житловою площею 52,6 кв.м., загальною площею 99,4 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0804 га, кадастровий номер: 2110800000:01:012:0101, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .
Дана Інформація відображена у оспорюваному договорі, даний договір підписаний обома сторонами, до підписання його ними прочитаний, що стверджено підписами сторін. Тобто, на момент укладення оспорюваного договору сторони визнали наявність існування за вказаною адресою вищевказаних об`єктів нерухомого майна з відповідними технічними характеристиками даного майна.
Згідно Інформації № 1355151 та № 1355253 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 07.05.2025 р.(момент розгляду справи судом першої інстанції) за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок на три житлові кімнати загальною площею 99,4 кв.м , житловою площею 52.6 кв.м. в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0804 га. за вказаною вище адресою, тобто те саме майно, яке існувало на момент укладення оспорюваного договору.
Наведене спростовує наявність умислу у діях відповідача, а також, що позивачка, укладаючи даний правочин, діяла під впливом обману 
Подання відповідачем ОСОБА_2 18.05.2017 р. декларації про початок будівельних робіт «Реконструкція існуючого житлового будинку під магазин непродовольчих товарів» не вплинуло на правовий статус вищевказаного нерухомого майна і не змінило його на момент укладення оспорюваного правочину, та не може свідчити про введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення.
Необхідно також зауважити, що, позивачка, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, не могла бути необізнаною про початок виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку, проведення реконструкції, якщо дійсно такі здійснювалася, та про фактичний стан об`єкту нерухомого майна, який є предметом договору. Однак, вступила у правовідносини з відповідачем та вчинила правочин.
Окрім того, як вбачається технічного паспорту виготовленого станом на 27 липня 2022 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення відповідача ОСОБА_2 , об`єкт – магазин непродовольчих товарів загальною площею 539.1 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., натомість житловий будинок загальною площею 99,4 кв.м, житловою площею 52.6 кв.м., який є предметом договору, розташований за адресою: в АДРЕСА_1 , тобто мають різні адреси, чим також спростовується твердження позивача про введення її в оману при укладенні спірного правочину.
З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним внаслідок обману, та обґрунтовано відмовив у заявленому позові. 
Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильній оцінці фактичних обставин справи та помилковому тлумаченні вищевказаних норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилець Микола Богданович, залишити без задоволення.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 05 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 20 березня 2026 року. 
Головуючий : 
Судді: