Справа № 212/426/26 
2/212/2314/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року місто Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого Пустовіт О.Г., за участю: секретаря судового засідання Мєхтієвої А.Е., представника відповідача Баркова С.Є. (в режимі відеоконференції), розглянувши в залі суду в місті Кривому Розі в порядку спрощеного позовного з викликом провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ,в інтерсах якого діє адвокат Яводчак О.В., звернувся до суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свою заяву тим, що він з 08.07.1998 по 06.02.2024 працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 24.12.2025 року йому первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. У зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Через хворобу він не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження. Негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес. Отже факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 432350 гривень.
Ухвалою суду від 19 січня 2026 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Сторона відповідача скористалася правом подання відзиву на позовну заяву. Зазначили, що Відповідач повністю заперечує проти позовних вимог та вважає, що вони є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Звертають увагу суду, що період виникнення професійного захворювання у Позивача не припадає на період його перебування в трудових відносинах з підприємством Відповідача. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 04.11.2025р., датою встановлення остаточного діагнозу у Позивача є 12.09.2025р., в той час як він звільнився з підприємства Відповідача 06.02.2024р. Протягом роботи Позивач на ПРАТ «ЦГЗК» та на момент його звільнення 06.02.2024р. з підприємства, відсутні будь-які докази наявності у нього професійних захворювань (навіть їх ранніх ознак). Позивач під час роботи у Відповідача кожен рік проходив періодичні медичні огляди, згідно з якими був визнаний придатним до роботи за своєю професією. Скарг на стан здоров`я від Позивача не надходило. Жодної інформації щодо виявлення у Позивача початкових стадій професійних захворювань та рекомендації відносно Позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікувань долучені до позову документи не містять. Звертаю увагу, що згідно з наказом МОЗ № 246 від 21.05.97р медичні огляди проводяться саме з метою своєчасного виявлення ранніх ознак профзахворювання та для вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів. За результатами медичних оглядів Позивач не мав навіть ранніх ознак професійного захворювання. Тобто Позивач фактично приховував від лікарів ранні ознаки професійних захворювань, внаслідок чого Відповідач отримуючи відповідні позитивні медичні висновки про придатність Позивача для виконання дорученої йому роботи допускав Позивача до подальшої роботи. Тому Відповідач не мав підстав для не допуску Позивача до виконуваної роботи або переведення Позивача на іншу роботу. Ці обставини є тими іншими істотними обставинами, які суд повинен врахувати у відповідності до ст. 23 ЦКУ при визначенні розміру моральної шкоди. 1. Моральні страждання Позивача також пов`язані з іншими хворобами, що не є професійними та не є наслідками роботи у Відповідача. Такими хворобами є двобічний плече-лопатковий періатроз, деформуючий артроз ліктьових суглобів, деформуючий артроз колінних суглобів, больовий синдром та інші (ці діагнози зазначені як супутні у Акті П-4). Зазначені обставини явно вказують на те, що моральні страждання Позивача складаються загалом з наявності у нього захворювань, а можливо й з інших невідомих обставин, що не дозволяє відділити моральні страждання, що викликані професійним захворюванням, якщо такі мали місце, від тих, що спричинені іншими захворюваннями. Зазначив, що позивачем не надано висновків лікувальнопрофілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які б начебто виникли у нього в результаті отриманої травми. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, а тому розмір моральної шкоди, що заявлений до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, що не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості. Крім того зазначив, що аимога Позивача щодо стягнення моральної шкоди без утримання податку та обов`язкових платежів суперечить податковому законодавству. Вказав, що будь-яка сума, що потенційно може бути відшкодована Позивачу і перевищуватиме цей поріг (у 32000 гривень) підлягає оподаткуванню. Враховуючи зазначене, вимоги Позивача щодо визначення порядку оподаткування моральної шкоди за рішенням суду не підлягають задоволенню. 
Станом на день розгляду справи від позивача відповідь на відзив не надійшла.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в позовних вимогах, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. 
Вислухавши думку сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено та не заперечувалося стороною відповідача, що позивач з 08.07.1998р. по 06.02.2024р. працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Звільнився з підприємства відповідача 06.02.2024 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджено копією трудової книжки.
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.11.2025 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: згідно до п. 18 Акту причинами виникнення хронічного професійного захворювання у Позивача є наступні фактори: Вібрація загальна: еквівалентний коригований рівень віброприскорення перевищував допустимий рівень на 1 дБ та становив 60 дБ при гранично допустимому рівні 59 дБ згідно з вимогами ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Хімічні фактори: концентрація діоксиду кремнію кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70 % у повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму концентрацію у 3,2–7,0 раза та становила 6,4–14,0 мг/м? при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м? відповідно до вимог «Державних медико-санітарних нормативів допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.2024 № 1192. 3. 24.12.2025р. у зв`язку із отриманням хронічних професійних захворювань Позивач первинно пройшов огляд експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи де йому було встановлено III групу інвалідності безстроково. Встановлено 60% втрати працездатності (у тому числі 50% — вібраційна хвороба, 10% — хронічний (пиловий) бронхіт, Акт за формою П-4 від 04.10.2025) безстроково. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження. 
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 125/25/2273/В від 24.12.2025 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності безстроково, третя група інвалідності безстроково.
ОСОБА_1 періодично проходить лікування, що підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого та медичними висновками лікарської експертної комісії.
З наведеного слідує, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частинами 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.
Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.
Суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65 % встановлення третьої групи інвалідності безстроково, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 200 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.
Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 2000 гривень.
Керуючись ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.
Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь держави судовий збір в розмірі 2000 гривень.
В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до ДНІПРОВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання .зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», місцезнаходження: 50066, місто Кривий Ріг, Дніпропетровська область, код ЄДРПОУ: 00190977.
Повний текст рішення буде виготовлено 26 лютого 2026 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт