КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2026 року м. Київ справа №320/26073/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі-відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправними рішення Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про відмову в призначені догляду на непрофесійній основі за людиною з інвалідністю 2 групи - людини з когнітивними порушеннями та видачі позивачу акту про встановлення необхідності здійснення догляду;
-зобов?язати Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації здійснити належним чином та з урахуванням його дійсного стану здоров?я огляд батька позивача та за наслідками огляду видати позивачу акт про встановлення необхідності здійснення догляду за ним та призначити і виплатити мені компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу щодо призначення компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі своєму батькові. Вказує, що батько позивача, є особою з інвалідністю II групи вніслідок війни та згідно з медичними висновками потребує постійного стороннього догляду через тяжкі когнітивні порушення та втрату здатності до самообслуговування. Тому вважає, що спірне рішення відповідача суперечить Закону України «Про соціальні послуги» та прийняте без урахування реального стану здоров`я особи, яка потребує догляду. За захистом прав та інтересів позивач звернувся до суду з позовом.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву.
Будь-яких заперечень чи клопотань у визначений законодавством термін від відповідача не надходило.
III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 12.06.2024 позовну заяву залишено без руху, оскільки не було сплачено судовий збір при поданні адміністративного позову. 
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для працездатних осіб, станом на 01.01.2024 встановлено у розмірі 3028,00 грн. 
Позивач усунув недоліки позовної заяви та надав суду на підтвердження квитанцію про сплату судового збору № 9780-6XCT-8B82-9CCX від 17.06.2024.
Ухвалою суду від 17.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач є сином особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Батько позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 11.02.2022 року та довідкою МСЕК до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.12.2019, встановлено що батьку позивача призначено ІІ групу інвалідності безстроково, причина інвалідності зазначено - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Також зазначено висновок про умови та характер праці - протипоказана фізична праця, психо-емоційне навантаження, час настання інвалідності 30.11.2019. Підставою є акт огляду МСЕК №89/1. 
Висновком №120 ЛКК від 21.02.2023 форма №080-2/0 виданого КНП «Міський заклад з наданням психіатричної допомоги» про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, батько позивача рекомендовано до отримання соціальної послуги. Висновок дійсний до 20.02.2024. 
Як стверджує позивач він неодноразово звертався до відповідача щодо призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за людиною з інвалідністю ІІ групи та когнітивними порушеннями, однак отримував відмови, дані повідомлення щодо відмови наявні в додатках до позовної заяви, а саме: 
- повідомлення 01-07/418 від 18.10.2022 року, де зазначено «немає права на надання державної соціальної допомоги, сума балів індивідуальних потреб від 55 і вище.
09.01.2023 року було проведено акт обстеження сім`ї з якого вбачається, що комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, не проведено, тому що батько позивача відмовився відповідати на запитання лікаря та встановлено, що згідно з висновком про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, батько позивача надання соціальних послуг на непрофесійній основі не потребує, в акті позивачем зазначено “не згоден”.
Відповідно акту про проведення обстеження сім`ї №214 від 27.04.2023 року, в якому встановлено, що згідно з висновком про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, батько позивача надання соціальних послуг на непрофесійній основі не потребує. Також надано повідомлення 01-07/362 від 27.04.2023 року де зазначено «немає права на надання державної соціальної допомоги, сума балів індивідуальних потреб від 55 і вище.
Довідкою КНП "Міський заклад з надання психіатричної допомоги" ЛКК від 15.11.2023, яка видана на вимогу хворого встановлено та підтверджено, що позивач оглянутий в амбулаторному відділенні КНП "Міський заклад з надання психіатричної допомоги" та за своїм психічним станом соціальні послуги по догляду за хворим надавати може. Також висновком № 1697 від 23.11.2023 лікарсько-консультативною комісією КНП "ЦПМСД №2" Дарницького району м. Києва підтверджено та встановлено, що позивач може надавати соціальні послуги з догляду постійно та є практично здоровий. Терміном на один рік.
27.12.2023 року позивач звернувся з письмовою заявою та комплектом документів щодо призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі особі похилого віку з когнітивними порушеннями своєму батькові ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви позивачем були подані документи, які надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконня адміністративної послуги, що підтверджується описом від 27.12.2023 року, а саме: 1) заява про надання компенсації; 2) копія паспорта або іншого документи, що посвідчує особу та ідентифікаційного коду; 3) декларація про доходи та майновий стан заповнюється на підставі довідок про доходи всіх членів сім`ї; 4) копія акта огляду медико-соціальної експертної комісії; 5) висновок ЛКК щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень, або невиліковно-хворих осіб, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися або самообслуговуватися; 6) відомості з податкової; 7) довідка від 13.11 2023; 8) пенсійне посвідчення; 9) ІПН; 10) свідоцтво про народження. 
15.01.2024 відповідачем розглянуто та надано відповідь на заяву позивача, в якій зазначено що спеціалістами відділу сімейної політики та гендерної рівності управління 09.01.2023 року було проведено акт обстеження сім`ї з якого вбачається, що комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, не проведено, тому що батько позивача відмовився відповідати на запитання лікаря. Оскільки не проведено комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб, правові підстави для призначення компенсації з догляду позивачу у відповідача відсутні.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
V. Норми права, які застосував суд
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України "Про соціальні послуги" від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі - Закон № 2671-VIII).
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону № 2671-VIII соціальні послуги - це дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2671-VIII базові соціальні послуги це соціальні послуги, надання яких отримувачам соціальних послуг відповідно до цього Закону забезпечується Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, а також виконавчими органами сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, створених згідно із законом та перспективним планом формування територій громад і визнаних Кабінетом Міністрів України спроможними в порядку, встановленому законом (далі - ради об`єднаних територіальних громад).
Пунктом 3 частини першої статті 11 Закону № 2671 визначено, що до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.
Відповідно до частини шостої статті 13 Закону № 2671 фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Згідно з частиною сьомою статті 13 Закону № 2671 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
Розмір компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі, незалежно від кількості осіб, за якими здійснюється догляд, розраховується як різниця між прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць, встановленим законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги, та середньомісячним сукупним доходом фізичної особи - надавача соціальної послуги за попередніх шість місяців, що передують місяцю подання заяви про згоду надавати соціальні послуги. Середньомісячний сукупний дохід фізичної особи - надавача соціальної послуги обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу її сім`ї на кількість членів сім`ї, які включаються до її складу. Методика обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд затверджує Кабінет Міністрів України.
Так, механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є, зокрема, громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, встановлено Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 (далі Порядок № 859).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 859 для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги, подаються до структурного підрозділу заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та документи/відомості у паперовій або електронній формі, зазначені в пункті 7 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку №859 визначено, що компенсація призначається на 12 місяців і виплачується щомісяця.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 859 компенсація призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця з дня звернення подано всі необхідні документи.
Рішення про призначення компенсації або про відмову в її наданні приймається структурним підрозділом протягом 10 днів з дати подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку, і наступного дня після його прийняття надсилається фізичній особі, яка надає соціальні послуги.
Згідно з пунктом 15 Порядку № 859 компенсація виплачується щомісяця за вибором фізичної особи, яка надає соціальні послуги та якій призначена компенсація, через АТ "Укрпошта" або через уповноважені банки, визначені в установленому законодавством порядку.
Виплата компенсації та покриття витрат на її доставку здійснюються відповідно до підпункту "а" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів місцевих бюджетів.
Пунктом 16 Порядку № 859 визначено, що суми компенсації, не отримані своєчасно фізичною особою, яка надає соціальні послуги, виплачуються за минулий період, але не більш як за 12 місяців, що передують місяцю звернення за їх отриманням.
Суми компенсації, не отримані фізичною особою, яка надає соціальні послуги, з вини структурного підрозділу, який їх призначає та виплачує, виплачуються за минулий період без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата за минулий період проводиться з урахуванням прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати.
Фінансування надання соціальних послуг регламентовано статтею 27 Закону № 2671. Так, частиною першою статті 27 Закону № 2671 визначено, що фінансування надання соціальних послуг здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, спеціальних фондів, коштів підприємств, установ та організацій, плати за соціальні послуги, коштів благодійної допомоги (пожертвувань) та інших джерел, не заборонених законом.
Відповідно до підпункту "а" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів сіл, селищ та міст належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення: а) державні програми соціального забезпечення: притулки для дітей, центри соціально-психологічної реабілітації дітей та соціальні гуртожитки для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (якщо не менше 70 відсотків кількості дітей, які перебувають у цих закладах, припадає на територію відповідної територіальної громади), малі групові будинки; територіальні центри соціального обслуговування (надання соціальних послуг); центри соціальної реабілітації дітей з інвалідністю; центри професійної реабілітації осіб з інвалідністю, дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї; компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують сторонньої допомоги.
При цьому, вищевказані положення про те, що до видатків, що здійснюються з бюджетів сіл, селищ та міст належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі: державні програми соціального забезпечення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують сторонньої допомоги, також були чинними ще в редакції Бюджетного кодексу України компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема й на компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують сторонньої допомоги. 
Бюджетний кодекс України містить примітку про те, що підпункт "а" пункту 4 частини першої статті 89 із змінами, внесеними згідно із Законами № 2621-VIII від 22.11.2018, № 907-IX від 17.09.2020 - вводиться в дію з 1 січня 2021 року.
Це пов`язано з процесом децентралізації в Україні та зміною адміністративно-територіального устрою, внаслідок якого після формування об`єднаних територіальних громад створено територіальні громади адміністративним шляхом, до яких перейшли функції, в тому числі, в соціальній сфері.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1074 "Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі", яка набрала чинності 23.10.2021, пункт 3 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі викладено в такій редакції:
"Компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання / перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі".
Таким чином, з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 20.10.2021 № 1074 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних держадміністрацій (окрім держадміністрацій міст Києва та Севастополя) виключені з переліку суб`єктів владних повноважень, які наділені повноваженнями з призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
VІ. Оцінка суду
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті зазначає таке.
Згідно ст. 1, 13, 16 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі надаються особам, які за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб визнані такими, що потребують стороннього догляду. Призначення компенсації фізичній особі, яка надає такі послуги, є похідним від встановлення факту потреби особи у догляді та здійснюється виключно за наявності визначених законом підстав.
Постановою Кабінету Міністрів від 23.09.2020 №859 "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі" затверджений Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (далі- Порядок)
Пунктом 1 Порядку встановлено механізм призначення та виплати компенсації за догляд (далі-компенсація), призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам з числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права обов`язки та є:
- особами з інвалідністю 1 групи;
- дітьми з інвалідністю;
- громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;
- невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;
- дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які з хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи. тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні органні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади,, цукровий діабет 1 типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги відповідно до переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1161. 
Отже, із аналізу вказаних правових приписів Порядку № 859 слідує, що для призначення виплати компенсації заявник подає відповідну заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та вичерпний перелік документів, передбачених пунктом 7 Порядку № 859. 
Відповідно до п. 3 Порядку № 859 компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання / перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Пунктом 6 Порядку № 859 визначено, що для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги, подаються до структурного підрозділу заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та документи/відомості у паперовій або електронній формі, зазначені в пункті 7 цього Порядку.
Відповідно до пункту 7 Порядку призначення виплати компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги таких документів:
- заявки про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі;
- заявки про згоду отримувати соціальні послуги; копії свідоцтва про народження дитини (у разі надання дитині соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі).
- декларації про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за формою, затвердженою Міністерством соціальної політики. У декларації також вказується інформація про склад сім`ї фізичної особи, яка надає соціальні послуги;
- копії довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю);
- висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ;
- висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді цілеспрямовано хворих осіб, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, за формою, затвердженою МОЗ;
- копії медичного виправдання для дитини з інвалідністю віком до 18 років за формою. затвердженою МОЗ;
довідки про захворювання дитини на важкій перинатальній травмі нервової системи, важку вроджену ваду розвитку, рідкісне захворювання онкологічного, онкогематологічного захворювання, дитячий церебральний параліч важкий психічний розлад, цукровий діабет 1 типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала важку травму, потребує трансплантації органу, потребує паліативної допомоги, що видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу порядку та за формою, встановленими МОЗ;
копії рішення суду про обмеження цивільної дієздатності або визнання недієздатною особою, якій надаються соціальні послуги з огляду на непрофесійну основу (для недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена)
- копії рішення суду або органу опіки та піклування про призначення опікуна або піклувальника особи, які надаються соціальні послуги з огляду на непрофесійну основу (для опікунів або піклувальників).
- копії поданих документів засвідчуються посадовими особами уповноваженого органу або центру надання адміністративних послуг, який прийняв заяву про піду надавати соціальні послуги з огляду на непрофесійну основу та про згоду отримувати соціальні послуги.
Удосконалений орган протягом двох робочих днів після отримання заяв про згоду надавати соціальні послуги з огляду на непрофесійну основу та про згоду отримувати соціальні послуги забезпечує комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи. Яке потребує надання соціальних послуг, за показниками згідно з додатком.
Комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, здійснюється фахівцями уповноваженого органу разом із представниками закладу охорони здоров`я, надавачів соціальних послуг із залученням осіб, яка потребує надання соціальних послуг, та/або й законодавчого представника.
При цьому, уповноважений орган має обов`язок прийняти та розглянути подані фізичною особою документи з визначенням ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг.
З метою визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, уповноваженими особами складаються показники, за якими здійснюється комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг. 
З аналізу пункту 1 Порядку № 859 вбачається, що компенсація призначається фізичній особі, яка без провадження підприємницької діяльності надає соціальні послуги з догляду членам своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права й обов`язки, за умови, що особи, яким надається догляд, належать до визначених у Порядку категорій та за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб потребують такого догляду.
Отже, сам по собі факт родинних відносин або встановлення інвалідності не є достатньою та безумовною підставою для призначення компенсації, оскільки законодавець пов`язує її виплату з результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи.
Судом встановлено, що позивач є сином особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі своєму батькові ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 11.02.2022 року та довідкою МСЕК до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.12.2019, встановлено що батьку позивача призначено ІІ групу інвалідності безстроково, причина інвалідності зазначено - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Також зазначено висновок про умови та характер праці - протипоказана фізична праця, психоемоційне навантаження, час настання інвалідності 30.11.2019. Підставою є акт огляду МСЕК №89/1. 
Із акту обстеження сім`ї від 09.01.2023 року вбачається, що комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, не проведено, тому що батько позивача відмовився відповідати на запитання лікаря. Відтак відсутні об`єктивні результати оцінки, які є обов`язковою та визначальною умовою для прийняття рішення про призначення компенсації. 
Із акту про проведення обстеження від 27.04.2023 року встановлено, що згідно з висновком про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, батько позивача надання соціальних послуг на непрофесійній основі не потребує. Однак позивачем при заповненні даних в акті зазначено “не згоден”, але не було вжито всіх необхідних заходів та дій для доведення зворотнього, оскільки позивач не звертався до іншого медичного закладу, окрім КНП "Міський заклад з надання психіатричної допомоги" для надання висновку щодо батька. 
Крім того, з акту обстеження вбачається, що за результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб встановлено відсутність підстав для надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі, оскільки сума балів індивідуальних потреб відповідає критеріям, за яких компенсація не призначається. 
Хоча позивач зазначив у відповідному акті незгоду з такими висновками, доказів, які б спростовували результати комплексного визначення індивідуальних потреб або підтверджували його проведення з порушенням встановленої процедури, суду не надано.
Відповідно до Порядку № 859 показники, за якими здійснюється комплексне визначення індивідуальних потреб, формуються на підставі анкетування та оцінки можливості виконання особою елементарних і складних дій життєдіяльності, з урахуванням рівня залежності від сторонньої допомоги. За результатами такої оцінки уповноваженим органом готується висновок, який є визначальним для прийняття рішення щодо призначення компенсації.
Враховуючи той факт, що під час проведення відповідного обстеження комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб батька позивача фактично не було здійснене у зв`язку з відмовою останнього відповідати на запитання лікаря, що зафіксовано в актах обстеження сім`ї та відповідних повідомленнях відповідача, результатами якого складено акт, згідно з яким за висновком комплексного визначення індивідуальних потреб особа не потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі. 
Суд звертає увагу, що сам по собі факт встановлення інвалідності ІІ групи, а також наявність медичних висновків щодо когнітивних порушень, не звільняє від обов`язку дотримання процедури та критеріїв, визначених спеціальним нормативно-правовим актом, і не є безумовною підставою для призначення компенсації.
При цьому, згідно з п. 7 Порядку № 859 уповноважений орган перевіряє подані/надіслані фізичною особою, яка надає соціальні послуги, документи/відомості, зазначає кількість прийнятих документів, порядковий номер заяви, дату її реєстрації, кількість неподаних документів, які необхідно подати, і дату, до якої такі документи повинно бути подано.
Повідомлення про прийняття заяви із пакетом документів видається особисто фізичній особі, яка надає соціальні послуги, під час подання заяви або надсилається їй протягом одного робочого дня із дати подання заяви на поштову або електронну адресу заявника.
Якщо до заяви не додано всіх необхідних документів, структурний підрозділ протягом трьох днів з дати отримання заяви надсилає на поштову або електронну адресу заявника повідомлення про те, які документи потрібно подати. Якщо їх буде подано не пізніше ніж через один місяць з дня отримання повідомлення, днем подання заяви вважатиметься день її прийняття структурним підрозділом або відправлення поштою.
Комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, здійснюється фахівцями уповноваженого органу разом із представниками закладу охорони здоров`я, надавачів соціальних послуг із залученням особи, яка потребує надання соціальних послуг, та/або її законного представника.
Показники, за якими здійснюється комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг (додаток до Порядку) визначаються на підставі вивчення питання щодо можливості виконання особою, яка потребує надання соціальних послуг, різних видів життєдіяльності здійснюється за допомогою анкетування, яке проводиться з використанням шкали оцінки можливості виконання елементарних дій (таблиця 1) та шкали оцінки можливості виконання складних дій (таблиця 2) з метою визначення: залежності від будь-якої сторонньої допомоги (фізичної, психологічної, нагляду); можливості самостійно задовольняти свої основні життєві потреби; ступеня залежності та передбачуваної тривалості індивідуальної потреби у сторонній допомозі, причини, що її викликають.
За результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, уповноваженим органом готується висновок за формою згідно з додатком.
Особа потребує надання соціальних послуг, якщо за результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, їй установлено IV чи V групу рухової активності.
Водночас, відповідно до висновку, якщо за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб сума балів становить більше ніж 54 бали, особа не потребує надання індивідуальних соціальних послуг з догляду, що не дає право на призначення і виплату компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Отже, із аналізу вказаних правових приписів Порядку № 859 слідує, що для призначення виплати компенсації заявник подає відповідну заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та вичерпний перелік документів, передбачених пунктом 7 Порядку № 859.
При цьому, уповноважений орган має обов`язок прийняти та розглянути подані фізичною особою документи з визначенням ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг.
Доводи позивача зводяться до переоцінки встановлених уповноваженим органом обставин та фактичної незгоди з результатами комплексного визначення індивідуальних потреб. Водночас, суд не наділений повноваженнями підміняти собою орган соціального захисту та здійснювати оцінку ступеня індивідуальних потреб особи замість компетентного органу.
З доказів у справі судом встановлено, що з метою визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, уповноваженими особами складено показники, за якими здійснюється комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг.
Таким чином, якщо за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб сума балів становить більше ніж 54 бали, особа не потребує надання індивідуальних соціальних послуг з догляду, що не дає право на призначення і виплату компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Вказані обставини, на думку суду, підтверджують обізнаність позивача із підставами відмови у призначенні компенсації.
Судом досліджено пояснювальну записку сусідки ОСОБА_3 , з тексту якої встановлено, що вона проживає біля позивача та його батька та інколи приглядала за батьком позивача. Однак суд надаючи оцінку даному документу виходить з того, що пояснювальну записка сусідки, надана позивачем як доказ на підтвердження потреби батька у постійному сторонньому догляді, містить суб`єктивні спостереження особи, яка не є спеціалістом у сфері соціального захисту або охорони здоров`я та не підтверджує факт встановлення потреби у догляді у порядку, визначеному чинним законодавством.
Судом також досліджено заяву подану до суду представником позивача від 02.02.2025 року, в якій зазначено що на теперішній час позивач відповідно до наказу №61 начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 від 27.02.2025 року перебуває у військовій частині НОМЕР_1 для проходження військової служби на посаді курсанта, звання - курсанта, військово-облікової спеціальності 100221 - стрілецькі. 
Отже позивач з лютого 2025 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , не проживає разом з батьком та об`єктивно не може надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, що свідчить про відсутність фактичних умов для призначення компенсації у спірний період.
Оскільки дані докази були подані після виникнення спірних правовідносин, суд критично оцінює доводи позивача про те, що комплексне визначення індивідуальних потреб його батька проведено не в повному обсязі та необ`єктивно, та вважає такі твердження фактично власними міркуваннями позивача. Будь яких доказів на підтвердження протиправності дій відповідача позивачем суду не надано.
У цьому зв`язку суд зауважує, що у разі зміни стану здоров`я особи, яка потребує надання соціальних послуг, або за умови можливості повного та належного проведення комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб із залученням законного представника, позивач не позбавлений права повторно звернутися до уповноваженого органу з відповідною заявою та комплектом документів.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а підстави для визнання його рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії, заявлені у позові відсутні.
Суд окремо наголошує, що відмова у задоволенні позову у даній справі не спрямована на заперечення права особи на соціальний захист, а обумовлена виключно відсутністю передбачених законом процедурних передумов для призначення компенсації на момент звернення та виникнення спірних правовідносин.
Разом з тим, суд звертає увагу сторін на можливість повторного звернення до уповноваженого органу з метою проведення комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, у порядку та спосіб, визначені чинним законодавством, у разі наявності для цього відповідних підстав.
VII. Висновок суду .
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною першою та другою статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про відмову задоволенні даного позову.
VIII. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Враховуючи, що в задоволенні позову належить відмовити підстави розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.