ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2026 р. 	Справа № 520/31409/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., м. Харків, по справі № 520/31409/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області , Національної поліції України   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – відповідач-1), Національної поліції України (далі – відповідач-2), в якому просив:
визнати протиправними бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області, яка полягає в невинесенні постанови про відшкодування вартості майна, вартості криповалютних гаманців що були на жорстких дисках, програмного забезпечення та інформації, а саме відео архівів, проектів та документації, що були на жорстких дисках, які були втрачені посадовими особами ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області;
визнати протиправним не надання копії висновку службового розслідування, проведеного за наказом №2474 ГУНП в Харківській області від 18.09.2025 року, про який 27.10.2025 року було направлено запит;
зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно яке було втрачено (підмінено) під час знаходження у ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року визнано зловживанням процесуальними правами позивача в частині позовних вимог щодо: зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно яке було втрачено (підмінено) під час знаходження у ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, у зв`язку із поданням такої позовної заяви (вимога - 3).
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог щодо: зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно яке було втрачено (підмінено) під час знаходження у ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області (вимога - 3) - повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року у справі № 520/31409/25 про повернення позовної заяви, з направленням справи до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що підставою позову у справі №520/11283/25 є (дослівно): "28" грудня 2024 р. позивач прибув до дізнавача ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 30 для отримання свого майна – однак його майна не було у дізнавача більше того не відповідала навіть кількість наявного майна та майна вказаного в ухвалі суду від "02" грудня 2024 р. по справі №643/11507/24. Підставою позову у справі №520/31409/25 є не винесення постанови про відшкодування шкоди за втрату майна, яке встановлено у висновку службового розслідування у відповідності до п.3 наказу №2474 ГУНП в Харківській області від 18.09.2025 року. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не досліджував висновок службового розслідування у відповідності до п.3 наказу №2474 ГУНП в Харківській області від 18.09.2025 року, та не звіряв перелік майна позивача вказаного в ухвалах суду по справах №643/11507/24, 643/5565/24, 643/8947/23, 554/2878/22. Також позивач зазначив, що предмет позову відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 382 (не виконання рішення суду) КК України – зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності (вимога.4 позовної заяви ).
Відповідачі подали відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з цілеспрямованого та усвідомленого зловживання позивачем процесуальними правами, невиконання очевидних процесуальних обов`язків, що у свою чергу свідчить про перешкоджання здійсненню правосуддя у порядку, визначеному процесуальним законом, а відтак застосуванню підлягає ч. 3 ст. 45 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Разом з тим, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч. 2 ст. 44 КАС України).
Відповідно ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 45 КАС України).
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 5 ст. 45 КАС України).
Колегія суддів зазначає, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.
Тобто, ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу. При цьому, наведений у ч. 2 ст. 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
Наведений у ч. 2 ст. 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.
Так, за даними програми “Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)” установлено, що позивач 05.05.2025 подавав до суду позов з аналогічною вимогою до тих же самих відповідачів, у справі №520/11283/25.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 у справі №520/11283/25 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління Національної поліції в Харківській області, Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та роз`яснено позивачу що даний спір підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 20.05.2025, подав апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2025 у справі №520/11283/25 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 у справі №520/11283/25 скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Національної поліції в Харківській області, Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 у справі №520/11283/25 позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 
Ухвалою від Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 у справі №520/11283/25 відкрито спрощене провадження.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 у справі №520/11283/25 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження, позивачу запропоновано надати документ про звільнення від сплати судового збору або підтвердження його сплати у сумі 1937,92 грн.
20.11.2025 позивач подав заяву про усунення недоліків та долучив платіжну інструкцію. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №520/11283/25 позовну заяву залишено без розгляду.
28.11.2025 позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 24.11.2025 у справі №520/11283/25 про залишення позову без розгляду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2026 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №520/11283/25 залишено без змін.
30.11.2025 позивачем подано до Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву, якій присвоєно номер справи №520/31409/25.
Однією з вимог поданого позову було зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно яке було втрачено (підмінено) під час знаходження у ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана позовна вимога була повторно завлено, що є зловживанням процесуальними правами.
Колегія суддів зазначає, що позивачем, дійсно, вже подавалась позовна заява, з аналогічною позовною вимогою, яка ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №520/11283/25 залишена без розгляду.
Згодом, 30.11.2025 року, ОСОБА_1 подав іншу позовну заяву, в якій заявив аналогічну позовну вимогу.
Однак, відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Таким чином, у розумінні ч. 4 ст. 240 КАС України, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду з позовом після залишення позовної заяви без розгляду, 
Поряд з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги позивача стосовно звернення до суду з різних підстав у справі №520/11283/25 та у справі №520/31409/25.
Так, підставою позову у справі №520/11283/25 є протиправність дій посадових осіб ГУНП в Харківській області, які полягають у підміні майна яке повинно бути повернуто, а також визнання протиправними дії посадових осіб Національної поліції України, які полягають у неналежному розгляді скарги про компенсації витрат завданих уповноваженими особами ГУНП в Харківській області. 
Також, в наведеному позові у справі №520/11283/25 була заявлена позовна вимога стосовно зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно яке не повернуто у відповідності ухвал суду. Вказана вимога у розумінні положень КАС України є похідною від наведеної вище вимоги щодо визнання протиправними дії посадових осіб ГУНП в Харківській області, які полягають у підміні майна яке повинно бути повернуто.
Поряд з тим, підставою ініційованого позивачем позову у справі №520/31409/25 є невинесення постанови про відшкодування шкоди за втрату майна, яке встановлено у висновку службового розслідування у відповідності до п.3 наказу №2474 ГУНП в Харківській області від 18.09.2025 року, та знову ж таки, похідна позовна вимога щодо зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно яке було втрачено (підмінено) під час знаходження у ХРУП №2 ГУНП в Харківській області.
Отже, у даній позовній заяві у справі № 520/31409/25 та у раніше поданій позовній заяві у справі №520/11283/25 відрізняються підстави порушених прав позивача, а тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду про зловживання позивачем своїми процесуальними правами шляхом звернення до суду з аналогічною позовною вимогою.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази та судом першої інстанції не встановлено, що позивачем одночасно з даним позовом подано аналогічну позовну заяву, з метою маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями.
Отже, з вищезазначеного вбачається, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях позивача ознак зловживанням процесуальними правами, а тому безпідставно повернув позовну заяву в частині зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно яке було втрачено (підмінено) під час знаходження у ХРУП №2 ГУНП в Харківській області.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі Bellet v. Frаnсе, стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Відтак, як свідчить позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. 
Таким чином, надавши законній реалізації права позивача на повторне звернення до суду з позовом ознак зловживання правами, суд першої інстанції фактично обмежив позивача у доступі до правосуддя.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали порушено норми процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 скасуванню, а справа № 520/31409/25 направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 по справі № 520/31409/25 - скасувати.
Справу № 520/31409/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог щодо зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно яке було втрачено (підмінено) під час знаходження у ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області (вимога - 3), направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова