Провадження № 1-кп/742/346/26 
Єдиний унікальний № 742/532/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №22025000000001266 від 16.12.2025 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, одруженої, уродженки м. Києва, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.1141 КК України

за участі сторін кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 ,
захисник - ОСОБА_5 ,
обвинувачена - ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення та статті закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа:
1.1 Відповідно до змісту обвинувального акту та укладеної між сторонами угоди про визнання винуватості: ОСОБА_3 , починаючи з червня 2024 р., перебуваючи на території м. Прилуки Чернігівської області та м. Києва, ігноруючи введений військовий стан та загальну мобілізацію, за сприяння сестри медичної поліклініки з ультразвукової діагностики поліклінічного відділення комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна районна лікарня» Прилуцької районної ради Чернігівської області (далі - КНП «Прилуцька центральна районна лікарня») ОСОБА_6 , організувала перешкоджання Збройним Силам України та іншим військовим формуванням в особливий період, чим скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України за таких обставин.
Так, на початку червня 2024 р. до ОСОБА_6 , яка перебувала на робочому місці у КНП «Прилуцька центральна районна лікарня» за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Київська, 98, звернулась ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за допомогою в отриманні «фіктивної» групи інвалідності для свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ухилення останнього від мобілізації.
Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню ОСОБА_8 від несення військової служби, зателефонувала своїй знайомій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка працювала лікарем рентгенологічного відділення КНП «Київський міський центр радіаційного захисту населення міста Києва від наслідків Чорнобильської катастрофи», та поцікавилася, чи може остання допомогти у цьому. У відповідь ОСОБА_3 повідомила, що за грошову винагороду у розмір 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США допоможе в фіктивному оформленні групи інвалідності з метою ухилення від мобілізації.
У подальшому, 18.07.2024 р. у денний час доби ОСОБА_6 , перебуваючи біля ресторану «Білий Рояль», що за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Гімназична, 45/а, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_3 , сприяючи реалізації спільного злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, познайомила ОСОБА_7 із ОСОБА_3 .
У ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 яка відбулась в транспортному засобі Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 , остання повідомила ОСОБА_7 обставини та порядок отримання «фіктивної» групи інвалідності ОСОБА_8 за сплату неправомірної вигоди, нащо ОСОБА_7 погодилась.
Після цього, 29.07.2024 р. ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , надала вказівку останній повідомити ОСОБА_7 про необхідність явки ОСОБА_8 30.07.2024 у м. Київ з метою зустрічі з нею та подальшого отримання ним «фіктивної» групи інвалідності.
Надалі, 30.07.2024 р. ОСОБА_3 реалізовуючи спільний із ОСОБА_6 протиправний намір, з метою формування «фіктивного» пакету медичної документації, як підстави для отримання другої групи інвалідності, зателефонувала сестрі медичній комунального некомерційного підприємства «Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера» Берегівської міської ради (далі - КНП «Берегівська лікарня ім. Б. Ліннера») ОСОБА_9 та, ввівши в оману останню, попросила виписати ОСОБА_8 електронне направлення на госпіталізацію.
ОСОБА_9 , не будучи обізнаною про протиправні наміри ОСОБА_3 , забезпечила формування електронного направлення на госпіталізацію № 9530-7014-33197439 ОСОБА_8 у системі «eHealth» від лікаря терапевта КНП «Берегівська лікарня ім. Б. Ліннера» ОСОБА_10 .
Цього ж дня, 30.07.2024 р. ОСОБА_3 зустрілася із ОСОБА_8 на автостоянці комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (далі - КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги»), що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3 та, володіючи знаннями у галузі медицини, діючи умисно, проінструктувала ОСОБА_8 щодо надання останнім неправдивих показів про стан свого здоров`я лікарям КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».
У подальшому на підставі електронного направлення на госпіталізацію № 9530-7014-3319-7439 ОСОБА_8 госпіталізовано до терапевтичного відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Під час огляду лікарями вказаного медичного закладу, ОСОБА_8 на виконання вказівки ОСОБА_3 надав неправдиві покази щодо стану свого здоров`я за результатом чого його направлено на стаціонарне лікування з 30.07.2024 р. по 08.08.2024 р. у терапевтичне відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».
Водночас, 31.07.2024 р. ОСОБА_8 на виконання вказівки ОСОБА_3 самовільно залишив терапевтичне відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» у якому він мав проходити лікування та повернувся до місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Після цього, 14.08.2024 р. ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , надала вказівку останній повідомити ОСОБА_7 , про те, що у випадку телефонної перевірки місця перебування ОСОБА_8 , необхідно повідомити недостовірну інформацію про його знаходження на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».
Внаслідок спланованих протиправних дій ОСОБА_3 , яким сприяла ОСОБА_6 , впливу ОСОБА_3 , на лікарів КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги, 25.09.2024 р. Дніпровською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією Київського міського центру медико-соціальної експертизи, на підставі медичної документації КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», ОСОБА_8 актом огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.09.2024 р. - встановлено другу групу інвалідності без строку переогляду.
Після цього, на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 23.09.2024 р. Дніпровської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії Київського міського центру медико-соціальної експертизи ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 незаконно надано довідку від 29.11.2024 р. № 844 про відстрочку від призову на військову службу до закінчення строку проведення мобілізації.
Також, на початку червня 2024 року до ОСОБА_6 , яка перебувала на робочому місці у КНП «Прилуцька центральна районна лікарня» за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Київська, 98, звернулась ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за допомогою в отриманні «фіктивної» групи інвалідності для свого чоловіка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою ухилення останнього від мобілізації.
Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню ОСОБА_12 від несення військової служби, зателефонувала своїй знайомій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка працювала лікарем рентгенологічного відділення КНП «Київський міський центр радіаційного захисту населення міста Києва від наслідків Чорнобильської катастрофи», та поцікавилася, чи може остання допомогти у цьому. У відповідь ОСОБА_3 повідомила, що за грошову винагороду у розмір 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США допоможе у фіктивному оформленні групи інвалідності з метою ухилення від мобілізації.
Надалі, 26.06.2024 р. ОСОБА_3 , реалізовуючи спільний із ОСОБА_6 протиправний намір, з метою формування «фіктивного» пакету медичної документації, який стане підставою для отримання другої групи інвалідності, ввела в оману лікаря терапевта КНП «Берегівська лікарня ім. Б. Ліннера» ОСОБА_10 та попросила її виписати електронне направлення на госпіталізацію. Остання не будучи обізнаною про протиправні наміри ОСОБА_3 , забезпечила формування електронного направлення на госпіталізацію № 0578-1440-2905-8412 ОСОБА_12 у системі «еНеаlth».
У подальшому на підставі електронного направлення на госпіталізацію № 0578-1440-2905-8412 ОСОБА_12 госпіталізовано до терапевтичного відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Під час огляду лікарями вказаного медичного закладу ОСОБА_12 на виконання вказівки ОСОБА_3 надав неправдиві покази щодо стану свого здоров`я за результатом чого його направлено на стаціонарне лікування з 27.06.2024 р. по 05.07.2024 р. у терапевтичне відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».
Водночас, 27.06.2024 р. ОСОБА_12 на виконання вказівки ОСОБА_3 самовільно залишив терапевтичне відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» у якому він мав проходити лікування та повернувся до місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
16.07.2024 р. ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , надала вказівку останній повідомити ОСОБА_11 , про необхідність зустрітися 18.07.2024. із нею у м. Прилуки Чернігівської області та обговорити деталі отримання «фіктивної» групи інвалідності для ОСОБА_12 
18.07.2024 р. ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_3 , після зустрічі з останньою біля ресторану «Білий Рояль», що за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Гімназична, 45/а, на виконання вказівки ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_11 , що медична справа її чоловіка передана на розгляд до медико-соціальної експертної комісії. Крім цього, він нещодавно був виписаний зі стаціонарного лікування, але зараз також перебуває на іншому лікуванні. Також ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_11 , що її чоловік буде інвалідом 2-ї групи та його знімуть з військового обліку, а син, який є військовозобов`язаним, зможе оформити догляд за батьком.
26.07.2024 р. ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_3 , повідомила ОСОБА_11 , що наразі її чоловіку формується («підганяється») фіктивний пакет медичних документів та після 30 липня з нею зв`яжеться особисто ОСОБА_3 .
Після цього, 14.08.2024 р. ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_3 , на виконання вказівки останньої, з метою сприяння вчиненню кримінального правопорушення, під час спілкування з ОСОБА_11 , повідомила останній, що у випадку телефонної перевірки місця перебування ОСОБА_12 , необхідно повідомити недостовірну інформацію про його знаходження на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Також було повідомлено, що до 10 вересня ОСОБА_12 отримає пакет документів зі встановленою групою інвалідності.
Внаслідок спланованих протиправних дій ОСОБА_3 , яким сприяла ОСОБА_6 , впливу ОСОБА_3 , на лікарів КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», Дніпровською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією Київського міського центру медико-соціальної експертизи, ОСОБА_12 актом огляду медико-соціальної експертної комісії від встановлено другу групу інвалідності строком до 01.10.2025 р..
Після цього, на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 23.09.2024 р. Дніпровської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії Київського міського центру медико-соціальної експертизи ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_12 незаконно надано довідку від 16.11.2024 № 60 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 07.02.2025 р.
Дії ОСОБА_3 та ОСОБА_6 призвели до ухилення військовозобов`язаних від військової служби, зменшення кількості мобілізаційних ресурсів (військовозобов`язаних), що у свою чергу ставить під загрозу терміни та обсяги виконання заходів комплектування військово-організаційних структур Збройних Сил України, та виконання завдань з протидії збройній агресії РФ.
Таким чином, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , вчинили дії спрямовані на забезпечення ухилення військовозобов`язаних ОСОБА_12 та ОСОБА_8 від призову на військову службу під час мобілізації, незаконного оформлення їм другої групи інвалідності, що стала підставою для надання відстрочки від призову, чим перешкодили призову вказаних громадян на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 .
1.2 Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, а саме перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, за попередньою змовою групою осіб.

ІІ. Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання:
2.1 10.03.2026 р. в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №22025000000001266 від 16.12.2025 р., в порядку ст.ст.468,469,472 КПК України між прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13  та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участі її захисника – адвоката ОСОБА_14 , укладено угоду про визнання винуватості.
2.2 Відповідно до даної угоди прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.
2.3 Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік.
2.4 В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, що передбачені ст.476 КПК України.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження щодо угоди
3.1 Прокурор  ОСОБА_13  зазначив, що укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченою відповідає суспільним інтересам.  ОСОБА_3 було роз`яснено наслідки укладення угоди, її затвердження судом, невиконання, а також відмову від права на проведення судового розгляду. Підтвердив, що сторонами досягнуто домовленостей щодо співпраці обвинуваченої у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншими особами.
Подану угоду про визнання винуватості підтримав та просив суд її затвердити, посилаючись на відповідність угоди вимогам чинного законодавства, добровільність її укладення.
3.2 Обвинувачена  ОСОБА_3 під час судового засідання повністю визнала свою винуватість у інкримінованому кримінальному правопорушенні, підтвердивши фактичні обставини, встановлені стороною обвинувачення. Вона також підтримала укладення угоди між нею та прокурором, не заперечуючи обставин, викладених в обвинувальному акті та в тексті угоди.
Зазначила, що усвідомлює наслідки укладення, невиконання угоди про визнання винуватості, зауваживши при цьому, що це її добровільне рішення, прийняте без будь-якого стороннього впливу. Обвинувачена також погодилась на призначення покарання, яке передбачене угодою про визнання винуватості.
3.3 Захисник обвинуваченої – адвокат  ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене угодою покарання.

ІV. Щодо вирішення судом питань, передбачених ч. 4 ст. 474 КПК України.
Обвинувачена  ОСОБА_3 повідомила, що вона у повному обсязі розуміє, що має право на повний судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, і вона, при цьому, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. 
Підтвердила, що їй зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст.473 КПК України. При цьому, обвинувачена запевнила, що вона розуміє характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, а також розуміє та надає згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

V. Мотиви, з яких Суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність.
Положення глави 35 розділу VI КПК України визначають, що для вирішення питання про можливість затвердження угоди суд має встановити, що подана угода відповідає вимогам законодавства і що відсутні підстави для відмови в її затвердженні.
Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов таких висновків.

5.1 Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону про кримінальну відповідальність.
Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченою угода містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченої  ОСОБА_3 . Зокрема, це виявляється у посяганні на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення; форми участі обвинуваченої; суб`єктному складі кримінального правопорушення; спрямованості та реалізації умислу обвинуваченої; направленості мотиву та інших значущих для кваліфікації за відповідною статтею КК України обставин. 
Отже, зазначене в угоді формулювання обвинувачення, описані в обвинувальному акті обставини, а також підтвердження обвинуваченою  ОСОБА_3 цих обставин, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченої  ОСОБА_3 винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого.
Положенням п.9 ч.2 ст.52 КПК України визначено, що у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення такої угоди.
Із наданих учасниками кримінального провадження пояснень встановлено, що угода про визнання винуватості була укладена за ініціативою сторони захисту.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).
Діяння, яке передбачене ч.1 ст.114-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується  ОСОБА_3 , згідно зі ст.12 КК України належить до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти років до восьми років.
Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч. 5 ст. 469 КПК України).
Укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України, оскільки у ній зазначено її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для цього кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченої на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди.
Згідно з абз.6 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
За змістом угоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою  ОСОБА_3 шкода завдана лише державним та суспільним інтересам. Відповідно до змісту обвинувального акту, потерпілі у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Таким чином, з огляду на відсутність потерпілих та завдання шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням лише державним та суспільним інтересам, збитків або майнової шкоди не завдано, вимоги абз.6 ч.4 ст.469 КПК України в угоді дотримано.

5.2 Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.
Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження.
Суд вважає, що умови угоди, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та передбаченого за його вчинення покарання, відповідає інтересам суспільства, які полягають у забезпеченні можливості справедливого та в розумні строки найскорішого вирішення кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, а також у зменшенні навантаження на органи прокуратури та суди. 
Крім того, укладення угоди про визнання винуватості стимулюватиме інших підозрюваних чи обвинувачених укладати такі угоди з метою сприяння у проведенні кримінального провадження та отримання для себе узгодженого покарання чи звільнення від його відбування тощо, що сприятиме виправленню обвинувачених та запобіганню вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, а також впливатиме на усвідомлення іншими особами неминучої караності протиправних діянь та формування несприйняття корупційної поведінки.
Також, слід зазначити, що у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає у забезпеченні стабільної та безперебійної діяльності Збройних Сил України в особливий період. Будь-які дії, спрямовані на штучне зниження мобілізаційного резерву шляхом перешкоджання законній діяльності ЗСУ, становлять пряму загрозу територіальній цілісності України. Припинення такої діяльності є необхідним для гарантування конституційного права громадян на захист від агресії та забезпечення належного комплектування збройних сил.
До того ж, на думку суду, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження до обвинуваченої  ОСОБА_3 , враховуючи беззаперечне визнання нею своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. На переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, особу винної, її ставлення до вчиненого, вказує на її бажання виправитись, з огляду на що укладена угода не суперечить будь-яким великим суспільним інтересам чи очікуванням.
Укладена угода відповідає інтересам суспільства й у частині узгодженого сторонами покарання. Так, на думку суду, воно відповідає загальним засадам призначення покарання, є співмірною та достатньою реакцією держави на вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення, виходячи з меж, встановлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за нього.

5.3. Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.
За правилами ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Сторони узгодили покарання  ОСОБА_3  у виді позбавлення волі на строк 5 років. Зі змісту угоди вбачається, що під час узгодження сторонами міри покарання обвинуваченій  ОСОБА_3 було враховано і дотримано: положення ст.65 КК України, а саме сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України; врахували характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; взяли до уваги відомості про винну особу; врахували її поведінку після вчинення злочину; встановили наявність обставин, що пом`якшують покарання;
Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання обвинуваченій є таким, що відповідає критеріям необхідності та достатності для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Отже, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає характеру, тяжкості вчинених діянь і особі винної, загальним засадам його призначення, встановленим законом України про кримінальну відповідальність, та забезпечить досягнення мети його застосування.

5.3.1 Щодо застосування ст. 75, 76 КК України.
В Угоді сторони передбачили умову про звільнення  ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ч.2 ст.75 КК України. Така умова Угоди відповідає нормам ч.1,2 ст.75 КК України та ч.1 ст.472 КПК України.
Відповідно до ч.3,4 ст.75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом, при цьому іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Ураховуючи особу обвинуваченої, тяжкість вчиненого злочину та вид і міру узгодженого покарання, суд дійшов висновку про необхідність встановити іспитовий строк  ОСОБА_3 тривалістю один рік та покласти на неї обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

5.4. Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
За змістом п.3 ч.7 ст.474 КПК України однією з підстав для відмови судом у затвердженні угоди є випадки, коли умовами такої угоди порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Судом не встановлено обставин, які могли би свідчити про те, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, з огляду на те, що її укладення не має преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.

5.5. Щодо добровільності укладення угоди.
Обвинувачена  ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила, що укладення угоди про визнання винуватості між нею та прокурором є її усвідомленим і добровільним рішенням, прийнятим без жодного стороннього впливу чи тиску.
Прокурор  ОСОБА_13  зазначив про спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з його боку, так і з боку обвинуваченої.
Під час розгляду угоди суд переконався, що її укладення є добровільним та свідомим рішенням сторін, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок або інших обставин, окрім тих, які передбачені змістом угоди. Крім того, у судовому засіданні сторони не заявляли про обставини, які могли би поставити під сумнів добровільність укладення угоди.

5.6. Щодо можливості виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань.
Згідно угоди сторони домовились, що  ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення під час судового провадження; надасть в судовому засіданні показання щодо обставин вчинення нею кримінального правопорушення; до закінчення судового розгляду цього кримінального провадження та набрання вироком законної сили при першому виклику з`явиться до суду; надасть благодійну допомогу на потреби військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), особовий склад якої виконує бойові завдання по захисту України та Українського народу під час війни з РФ, а саме: зробить добровільний внесок у розмірі 500 000 (п`ятисот тисяч) гривень, на рахунок №UА348201720313201001600060290, МФО 820172, призначення платежу - допомога на забезпечення обороноздатності України, ККДБ 25020100, не пізніше трьох місяців після набрання вироком, яким буде затверджено вказану угоду, законної сили. 
У судовому засіданні обвинувачена  ОСОБА_3 підтвердила свою готовність та реальну можливість виконати передбачені угодою зобов`язання. Щодо можливості перерахувати кошти в сумі 500 000 грн на рахунок НБУ як благодійну допомогу ЗСУ, остання пояснила, що має для цього достатні заощадження і здатна виконати зазначену умову в день винесення вироку, яким буде затверджена угода судом.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про можливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань.

Висновок:
Із врахуванням зазначених вище обставин, суд дійшов переконання, що угода про визнання винуватості, укладена у межах цього кримінального провадження, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, судом не встановлено підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, для відмови в її затвердженні.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.
Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Документи, надані суду сторонами кримінального провадження, суд вирішує залишити у матеріалах цього кримінального провадження. Питання щодо долі речових доказів у цьому кримінальному провадженні не вирішується.
Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК України). У цьому кримінальному провадженні питання про розподіл процесуальних витрат не вирішується.
Відповідно до ч.3 ст.475, п.2 ч.4 ст.374 КПК України суд у вироку вирішує питання, зокрема про заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Водночас, з огляду на те, що під час досудового розслідування та судового провадження до обвинуваченої  ОСОБА_3 не застосовувався жоден запобіжний захід, а також відсутність підстав для його застосування під час ухвалення вироку, суд дійшов висновку про відсутність необхідності обирати запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Керуючись ч.1 ст.314, ст.ст.368,370-371,373-374,376,475 КПК України, суд –

УХВАЛИВ: 
Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 16.12.2025 р. за №22025000000001266, укладену 10.03.2026 р. у місті Києві між прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13  та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участі захисника – адвоката ОСОБА_14 .
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.1141 КК України, та призначити їй на підставі угоди про визнання винуватості узгоджену міру покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч.2 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Документи, які передані суду сторонами кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч.2 ст.473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Прилуцький міськрайонний суд до Чернігівського апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Роз`яснити, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України. 

Суддя    ОСОБА_1