ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 646/11402/24
провадження № 22-ц/818/1677/26
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Яцини В.Б.
за участі секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2025 року у складі судді Шиховцової А.О.,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором KK/30304 від 07.09.2020 у розмірі 159087,99 грн та просив покласти на відповідача судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що 07.09.2020 ОСОБА_1 уклав з АТ «Кредобанк» Кредитний договір № KK/30304, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до пунктів Кредитного договору Позичальник прийняв на себе обов`язок повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки , передбачені цим Договором та Додатковими договорами. Дата погашення кредиту згідно кредитного договору 06.09.2023. Сума виданого кредиту-99 775,83 гривень. Початкова відсоткова ставка - 36 % Відповідно до умов Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків Позичальником, Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, Позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14.08.2024 заборгованість за кредитним договором 159087,99 грн, з яких 94775.83 грн – тіло кредиту; 64312.16 грн – відсотки. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Проте позичальник належним чином не повертає отримані кредитні кошти. У зв`язку з вищевикладеним, позивач був змушений звернутися до суду з вищевказаним позовом.
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2025 року позов АТ «Кредобанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором KK/30304 від 07.09.2020 у розмірі 150 466,98 грн та судовий збір у розмірі 2283, 60 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази укладання кредитного договору. Проте умовами укладеного договору було визначено сторонами строк кредитної лінії до 06.09.2023, а тому АТ «Кредобанк» мало право на нарахування процентів за користування кредитом по 06 вересня 2023 року, що складає 55691,15 грн.
Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та допустив порушення норм процесуального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення. Одночасно з рішенням суду відповідач просить скасувати ухвалу суду про продовження розгляду справи від 10.06.2025 у зв`язку із тим, що суд помилково вважав усунутими недоліки позовної заяви та продовжив розгляд справи. Позивач так і не надав суду докази на підтвердження надсилання копій доданих ним до позову доказів іншим учасникам справи. Це є істотним процесуальним порушенням, адже рішення суду ґрунтується виключно на доказах, які відповідач та його представник не отримали ані за адвокатським запитом від 08.11.2024 року, ані у належному процесуальному порядку шляхом надсилання всіх документів сторонам. Позивач не довів наявність договірних кредитних відносин за договором № 26203021234350/980/РКО від 13 грудня 2018 року адже не надав підтвердженої підстави стягнення (основного договору). Зазначив, що відповідач не укладав Кредитний договір від 13.12.2018 року. Позивач оформляв 12.11.2020 року з Відповідачем кредитний договір № СL-294246, копія якого є в матеріалах цієї справи як додаток до позовної заяви, а не було подовжено начебто вже наявний кредитний договір № КК/30304 від 07.09.2020. Саме тому письмові вимоги про погашення заборгованості перед банком (Позивачем) стосувалися лише єдиного наявного кредитного договору між сторонами № СL-294246 від 12.11.2020 року. Суд не застосував строки позовної давності під час стягнення заборгованості Відповідача перед Позивачем за кредитною карткою. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно статті 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 07 вересня 2020 року між АТ «Кредо банк» та ОСОБА_1 було підписано Додаток про відкриття кредитної лінії № КК/30304 від 07 вересня 2020 року до заяви-договору № 26203021234350/980/РКО від 13 грудня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 просив відкрити йому рахунок, встановити кредитний ліміт - 200 000 грн. на строк до 06 вересня 2023 року з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом - 36% річних (т.3 а.с. 48).
ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № 30304 від 07.09.2020 на отримання ліміту за кредитною карткою, в якій зазначено суму бажаного кредитного ліміту - 100 000 грн., строк надання кредитного ліміту - 36 місяців, щомісячний платіж – 8100,00 грн. та проценту ставку - 36%. Підписанням даної анкети ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з умовами надання кредиту, викладеними в пам`ятці клієнту, примірник пам`ятки отримав, надав згоду банку на доступ до його кредитної історії (т.3 а.с. 47).
Відповідно до Додатку про відкриття кредитної лінії № КК/30304 від 07 вересня 2020 року до заяви-договору № 26203021234350/980/РКО від 13 грудня 2018 року, банк зобов`язався в межах ліміту кредитування, встановленого у розмірі та на умовах обумовлених цим додатком, заявою-договором та чинними, на момент укладення цього додатку, умовами правил ФО і тарифами АТ «Кредобанк» відкрити клієнту кредитну лінію, в межах якої надавати йому грошові кошти згідно з цим додатком, правилами ФО та тарифами. Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені цим додатком, правилами ФО і тарифами.
Відповідно до визначених сторонами умов договору максимальний ліміт кредитної лінії становить 200 000 (пункт 1.3.2.1); термін кредитної лінії до 06 вересня 2023 року (включно) (пункт 1.3.2.2); процентна ставка - фіксована - 36 % річних, з дати укладення цього додатку, крім періоду, вказаного у пункті 1.3.2.3.2.2 цього додатку до дати повернення кредиту в повному обсязі (пункт 1.3.2.3.2.1); видача клієнту кредиту за кредитним договором здійснюється банком в межах поточного ліміту кредитної лінії, безготівковим шляхом з позичкового рахунку на поточний рахунок клієнта, на якому встановлений поточний ліміт кредитної лінії під час ініціювання клієнтом видаткової операції (видаткових операцій), якщо сума видаткової операції (видаткових операцій) перевищує залишок власних коштів клієнта на поточному рахунку. Датою видачі банком клієнту кредиту є дата проведення відповідної видаткової операції зі списання коштів з поточного рахунку клієнта в межах поточного ліміту кредитної лінії. Ціль видачі кредиту (кредитів) за кредитним договором - поточні потреби клієнта (пункт 1.3.2.6.1); клієнт зобов`язаний повністю погасити заборгованість за кредитом (кредитами), виданими в межах кредитної лінії, процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими кредитним договором не пізніше терміну, вказаного у пункті 1.3.2.2 цього додатку або впродовж строку, передбаченого пунктом 1.3.2.7.5 цього додатку (пункт 1.3.2.7.3).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту КК/30304 від 07.09.2020 загальна сума заборгованості станом на 14.08.2024 складає 159 087,99 грн, з яких: тіло кредиту - 94 775,83 грн, відсотки - 63 312,16 грн (т.3 а.с. 52-53). 
Даними виписок по особовому рахунку за період з 08.09.2020 по 14.08.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами ( т.1 а.с. 23-т.3 а.с. 43)
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу вказаного строку банк не має права на нарахування процентів передбачених договором.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Із змісту позовних вимог вбачається, що Банк просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором KK/30304 від 07.09.2020 у розмірі 159087,99 грн.
З матеріалів справи вбачається, що 07 вересня 2020 року між АТ «Кредо банк» та ОСОБА_1 було підписано Додаток про відкриття кредитної лінії № КК/30304 від 07 вересня 2020 року до заяви-договору № 26203021234350/980/РКО від 13 грудня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 просив відкрити йому рахунок, встановити кредитний ліміт - 200 000 грн. на строк до 06 вересня 2023 року з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом - 36% річних.
Відповідно до пункту 1.3.2.1 максимальний ліміт кредитної лінії становить 200 000.
Термін кредитної лінії до 06 вересня 2023 року (включно) (пункт 1.3.2.2 Договору).
Процентна ставка - фіксована - 36 % річних, з дати укладення цього додатку, крім періоду, вказаного у пункті 1.3.2.3.2.2 цього додатку до дати повернення кредиту в повному обсязі (пункт 1.3.2.3.2.1); 
Згідно п. 1.3.2.7.3 договору клієнт зобов`язаний повністю погасити заборгованість за кредитом (кредитами), виданими в межах кредитної лінії, процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими кредитним договором не пізніше терміну, вказаного у пункті 1.3.2.2 цього додатку або впродовж строку, передбаченого пунктом 1.3.2.7.5 цього додатку.
Таким чином, враховуючи умови договору, останнім днем коли відповідач повинен був сплатити борг за кредитним договором є 06 вересня 2023 року.
З виписки по рахункам та розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 здійснював часткове погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним укладення договору, погодження умов кредитування та користування ним кредитом.
Вказані документи містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є належними доказами. Виписка по рахункам ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є первинним бухгалтерським документом та належним доказом на підтвердження як руху коштів по рахунку, так і наявності заборгованості за договором.
Як вбачається з наданого суду розрахунку АТ «Кредобанк» всупереч п. 2.2 договору позивач нараховував заборгованість за процентами по кредиту з 29 вересня 2020 року по 31 грудня 2023 року.
Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № КК/30304 від 07.09.2020 у межах строку його дії в загальному розмірі 150 466,98 грн, з яких: 94 775,83 грн – заборгованість за основною сумою кредиту, 55 691,15 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Доводи позивача щодо недоведеності факту укладення кредитного договору № КК/30304 від 07.09.2020 та відсутності заборгованості за ним судова колегія відхиляє як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно виписки по рахунку наданого позивачем убачається, що відповідач за період 01.02.2022 по 28.02.2022, здійсни погашення заборгованості на суму 8994,95 грн, тому посилання відповідача на те, що банк пропустив строк позовної давності не беруться до уваги та спростовуються матеріалами справи.
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньо державним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v.RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (DeGeouffredelaPradelle v. France // Series A N 253-В).
Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Судова колегія зазначає, що з огляду на подання позивачем на виконання ухвали суду від 09.06.2025 позовної заяви разом із доданими документами через систему «Електронний суд», з якими відповідач та його представник мали можливість ознайомитись в електронній формі, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ЦПК України при винесенні ухвали від 10.06.2025 про продовження розгляду справи.
З огляду на зазначене суд погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий            О.Ю. Тичкова

Судді            О.В. Маміна

В.Б. Яцина