ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №314/1906/25     Головуючий в 1 інст.Кіяшко В.О. 
Провадження №33/807/152/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.5 ст.126 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього – адвоката Береста О.М. на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу, 
стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 

Згідно з постановою суду, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 296595 від 10 квітня 2025 року, ОСОБА_1 , 10 квітня 2025 року, о 17 годині 45 хвилини, м.Запоріжжя, траса М18, 263 км., керував автомобілем LANOS д.н.з. НОМЕР_1 , який не має права керування таким ТЗ, правопорушення вчинено повторно протягом року 26 грудня 2024 року постановою серії ЕНА 37311440 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Даними діями порушено вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху.
Обставини правопорушення викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 296595 від 10 квітня 2025 року.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Берест О.М. просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування транспортними засобами без права керування такими, а тим більше і факт керування самим автомобілем марки «Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , про який зазначено як в протоколі, так і в оскаржуваній постанові суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 знаходився в автомобілі марки ЗАЗ-DAEWOO-13110.
На думку апелянта, належні докази керування та зупинки поліцейськими під час керування ОСОБА_1 взагалі транспортними засобами відсутні.
Оскільки автомобілі «DAEWOO-LANOS» та «ЗАЗ-DAEWOO-13110» є зовні схожими, але різними автомобілями, які вироблялись в різних країнах (Республіка Корея та Україна), відповідно в цьому випадку спершу в протоколі поліцейського, а потім і в рішенні суду неправильно встановлена та зазначена об`єктивна сторона ймовірного спірного адміністративного правопорушення та зазначений факт є окремою підставою для закриття адміністративного провадження.
Крім того, клопотання захисника про відкладення судового засідання судом першої інстанції було проігноровано.

В судове засідання, призначене на 16 січня 2026 року, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Берест О.М.. не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання від сторони захисту не надходило.
Суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав апеляційний розгляд справи задля виклику ОСОБА_1 , останній викликався до суду шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною працівником поліції у протоколі, зі слів ОСОБА_1 , а також за допомогою SMS – повідомлень, згідно з відповідними довідками у додатку «Viber» судові повістки є доставленими, також здійснено відповідне оголошення на сайті Судової влади України.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18, згідно з якою, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 та його захисника Береста О.М. та забезпечення його права на особисту участь та участь його захисника, під час апеляційного розгляду справи, проте останній, долею своєї справи не цікавиться. 
В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку ОСОБА_1 та його захисника може затягнути цей розгляд на невизначений час.
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Зі змісту ст.283 КУпАП убачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не перевірив належним чином наявні в справі докази.
Так, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №296595 від 10 квітня 2025 року за ч.5 ст.126 КК України.
До вказаного протоколу додано: копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , рапорт працівника поліції, реєстраційну картку ТЗ, довідка старшого інспектора ВАП УПП в Запорізькій області ДПП, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3731440 від 26 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП; відеозапис події.
Дослідивши наявні в справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП України.
На думку апеляційного суду, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки на його підтвердження достатніх доказів в матеріалах справи немає.
Згідно з оскаржуваною постановою, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав.
Переглядаючи оскаржувану постанову в межах поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №296595 від 10 квітня 2025 року, складеному щодо ОСОБА_1 , зазначено, що 10 квітня 2025 року о 17:45 годині, в м.Запоріжжі, на трасі М18, 263 км, останній керував транспортним засобом «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , який не має права керування таким транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року. 26 грудня 2024 року постановою серії ЕНА №3731440 був притягнутий до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП.
Так, відповідно до пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 згідно із складеним протоколом, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною п`ятою статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Так, частиною другою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Частиною третьою цієї статті передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Частиною четвертою вказаної статті передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
В матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА №3731440 від 26 грудня 2024 року, згідно з якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн за ч.2 ст.126 КУпАП, за те, що водій, керуючи транспортним засобом, не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Саме на цю постанову міститься посилання у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі, та на неї послався суд першої інстанції як на доказ вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому правопорушення.
Інші постанови в матеріалах справи відсутні. 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії передбачена частиною першою статті 126 КУпАП, яка, в свою чергу, не утворює повторності по відношенню до частини п`ятої цієї статті.
Тобто, у вищевказаній копії постанови, що долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, містяться істотні суперечності, оскільки кваліфікація діяння не узгоджується із суттю сформульованого правопорушення. 
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, зміст протоколу та додані до протоколу докази належним чином не проаналізував, а лише перелічив окремі докази в оскаржуваній постанові, не вказавши яке саме доказове значення вони мають.
На переконання суду апеляційної інстанції, матеріалами справи не підтверджено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
В свою чергу, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі – презумпції невинуватості. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).
Тягар доведення в діях особи складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган.
На думку апеляційного суду, зібрані в справі докази не відповідають критерію «поза розумним сумнівом».
Суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував всіх обставин справи та не перевірив їх доказами, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вищевказаному правопорушенні є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає безумовному скасуванню з закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на те, що провадження в справі закривається з реабілітуючих підстав – через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, перевірка інших доводів, викладених в апеляційній скарзі, вирішального значення не має. 

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника– адвоката Береста О.М. задовольнити. 
Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2025 року щодо  ОСОБА_1 , за ч.5 ст.126 КУпАП  скасувати.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева

Дата документу  Справа № 314/1906/25