ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2213/26 Справа № 182/895/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Макарова М.О., Городничої В.С., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Дніпропетровського обласного центру зайнятості
на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року у складі судді Рунчевої О.В.
у справі за позовом Дніпропетровського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - 
В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року Дніпропетровський обласний центр зайнятості звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості в пошуку роботи та наказом №190225 від 25 лютого 2019 року їй було надано статус безробітного, наказом №НТ 190304 від 04 березня 2019 року було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю протягом 360 календарних днів, наказом №НТ 190702 від 02 липня 2019 року припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію безробітного у зв`язку з працевлаштуванням особи.
02 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості, шляхом надсилання заяви про надання статусу безробітного та отримання фінансової допомоги по безробіттю на порталі ДІЯ.
Наказом №НТ 240402 від 02 квітня 2024 року було поновлено статус безробітного, поновлено допомогу по безробіттю, скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння у працевлаштуванні.
Наказом №НТ 240415 від 15 квітня 2024 року ОСОБА_1 було розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю починаючи з 15 квітня 2024 року.
21 травня 2024 року за результатами верифікації в базі ЄІАС отримано інформацію щодо ОСОБА_1 , згідно якої системою було виявлено порушення, а саме: за особою зареєстровано статус ФОП, дата реєстрації ФОП 22 січня 2002 року, дата закриття ФОП відсутня.
Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, порушила вимоги п.2 ст.36 Закону №1533-ІІІ та незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 15745,06 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року у задоволенні позову Дніпропетровського обласного центру зайнятості відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування позову.
Не погодившись з таким рішенням суду, Дніпропетровський обласний центр зайнятості звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що під час реєстрації в Нікопольській філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 порушила вимоги ч.2 ст.356 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” №1533-ІІІ та не повідомила фахівців, що має статус суб`єкта підприємницької діяльності, тобто надала неправдиві відомості, які впливали на умови призначення виплати допомоги по безробіттю, що є підставою для стягнення з неї суми виплаченої їй допомоги по безробіттю в розмірі 15745,06 грн. Крім того, судом було порушено норми матеріального права, оскільки Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності №307 та ЗУ “Про зайнятість населення” 803-ХІІ, на які суд посилався в рішенні, втратили чинність.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості про надання статусу безробітного.
Згідно витягу із наказів про прийняття рішень по ОСОБА_1 ПК №048319022500021, наказом №НТ190225 від 25 лютого 2019 року останній надано статус безробітного. 
Наказом №НТ190304 від 04 березня 2019 року призначено допомогу по безробіттю. Наказом №НТ190304 від 04 березня 2019 року розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю. Наказом №НТ190720 від 02 липня 2019 року припинено виплату допомоги по безробіттю. Наказом №НТ190702 від 02 липня 2019 року припинено реєстрацію безробітних. 
02 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та отримання фінансової допомоги по безробіттю на порталі ДІЯ.
Наказом №НТ240402 від 02 квітня 2024 року було поновлено статус безробітного, поновлено допомогу по безробіттю, скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння у працевлаштуванні.
Наказом №НТ240415 від 15 квітня 2024 року ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю. 
21 травня 2024 року за результатами верифікації в базі ЄІАС отримано інформацію щодо ОСОБА_1 , згідно якої системою було виявлено порушення, а саме: за особою зареєстровано статус ФОП, дата реєстрації ФОП 22 січня 2002 року, дата закриття ФОП відсутня.
Наказом №НТ240607 від 07 червня 2024 року затверджено повернути кошти у встановленому порядку.
Згідно приведеного розрахунку, сума виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття безробітній ОСОБА_1 за періоди з 04 березня 2019 року по 01 липня 2019 року та з 15 квітня 2024 року по 06 червня 2024 року, складає 15745,06 грн.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Згідно із п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тлумачення вказаної статті свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге,у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/2.
Згідно з п.1 ст.1 ЗУ «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.
При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця чи приватного підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.
Відповідно до Акта розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 07 червня 2024 року, фізична особа ОСОБА_1 22 січня 2022 року набула статусу підприємця. 
Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про про те, що ОСОБА_1 у періоди отримання допомоги по безробіттю, отримувала доходи від підприємницької діяльності саме підприємець. 
З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не було доведено факту недобросовісності з боку відповідача, а отже, немає підстав для висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно недобросовісність з боку набувача. З огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів, повинен довести цю обставину.
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 під час реєстрації в обласного центру зайнятості порушила вимоги діючого законодавства та не повідомила фахівців, що має статус суб`єкта підприємницької діяльності, тобто надала неправдиві відомості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту. Крім того, інформація щодо реєстрації ФОП не є конфіденційною і центр зайнятості не був позбавлений права перевірити під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи скаржником не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості- залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 березня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: М.О. Макаров

В.С. Городнича