Справа № 522/2328/26
Провадження № 2-а/522/198/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Сафтюк-Панько Б.Д.,
розглянувши у відкритому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом, в якому просив затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 17.08.2026 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, а також відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.
Ухвалою суду від 20.02.2026 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом. Справу за позовною заявою призначено до розгляду у судовому засіданні на 20 лютого 2026 року о 14 год.30 хв., у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 33.
Ухвалою суду від 20.02.2026 року відкладено розгляд справи за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на 23 лютого 2026 року о 14 год.00 хв. у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, зал № 225.
23 лютого 2026 року до суду представником ОСОБА_1 адвокатом Нерушко Д.Г. подано відзив на адміністративний позов, в якому просила в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. 
Представник позивача підтримав подану заяву та наполягав на її задоволенні.
Відповідач та його представник заперечували проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 прибув в Україну в 2021 році легально, мав відповідний дозвіл на працю та посвідку на тимчасове проживання, працює перекладачем, повертатися до Білорусії не має бажання.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.06.2025 року співробітниками СКП ВнП №1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області виявлено запрошено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33, громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , востаннє прибув на територію України 09.12.2021 легально через ПП аеропорт «Одеса» за паспортним документом громадянина Республіки Білорусь для виїзду за кордон, серії НОМЕР_1 , термін дії 05.05.2016 - 05.05.2026.
Під час встановлення законності перебування громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що останній отримав дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серії АА № 054782 (№ 1927) термін дії 24.03.2021 - 23.03.2024. На підставі отримання дозволу на працю отримав посвідку на тимчасове проживання вид. 08.04.2021 № НОМЕР_2 .
Після проведення перевірки встановлено, що 01.03.2023 Одеський обласний центр зайнятості Державного центру зайнятості на підстав ч. 4 ст. 4210 Закону України «Про зайнятість населення» анулював дозвіл на працю серії НОМЕР_3 (№ 1927) термін дії 24.03.2021 - 23.03.2024.
Рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 03.03.2023 № 51031500062956 скасовано посвідку на тимчасове проживання вид. 08.04.2021 № НОМЕР_2 .
На момент скоєння правопорушення громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземних громадян на території України визначались наказом МВС України від 20.07.2015 № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду» (далі - Наказ № 884).
Дозволений строк перебування на території України у громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчився. Відповідач перебуває на території України - незаконно, перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів.
ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.
Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.
Так, за порушення ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в перевищенні іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 дні, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення від 06.06.2025 серії ПР МОД № 012017 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 06.06.2025 серії ПН МОД № 012115 притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП відповідач - громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 19.02.2026 добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень, не сплатив, що підтверджується відсутністю банківської квитанції банку платника як в додатках до даного адміністративного позову, так і в особовій справі останнього.
ГУ ДМС в Одеській області 06.06.2025 прийнято рішення № 5101130100018591 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 05.07.2025.
У визначений термін громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав та є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення.
17.02.2026 співробітниками УСР в Одеській області за адресою: м. Одеса вул. Канатна, було виявлено та запрошено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33, особу, який назвався громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
17.02.2026 о 18 годині 12 хвилин, відповідача - громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії МОД № 000356 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.
На момент виявлення у громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були відсутні документи, що посвідчують особу.
Так, за порушення ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в проживанні на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення від 17.02.2026 серії ПР МОД № 012724 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.02.2026 серії ПН МОД № 012819 притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП відповідач - громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 19.02.2026 добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень, не сплатив, що підтверджується відсутністю банківської квитанції банку платника як в додатках до даного адміністративного позову, так і в особовій справі останнього.
17.02.2026 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 5101100100000700 про примусове видворення з України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 06.06.2025 № 5101130100018591 яке винесено ГУ ДМС в Одеській області та у нього відсутні документи на право проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.
Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.
Проте, відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до територіальних органів ДМС не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.
Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. 
Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Згідно з частиною 4 статті 4 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Абзацом статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.
Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
У визначений термін громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав та є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення. 
Проаналізувавши всі обставини перебування відповідача на території України було встановлено наступне: 
1. Відомості про перебування на території України на законних підставах у відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 
2. Відповідач прибув на територію України в 2021 році. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.
3. Відповідач був виявлений працівниками ГУДМС в Одеській області в зв`язку з порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме – проживав без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду після закінчення відповідного перебування в Україні. 
4. Відповідач не вчинив жодних дій направлених на виконання зазначеного рішення чи оскарження його в судовому порядку та не залишив територію України. 
Отже, слід зазначити про наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, не виконання ним рішення про примусове повернення, а також небажання залишати територію України.
Складені відносно відповідача матеріали містять пояснення останнього, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину. 
Водночас, інформація щодо оскарження відповідачем рішення ГУ ДМС в Одеській області від 06.06.2025 № 5101130100018591 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та рішення від 17.02.2026 № 5101100100000700 про примусове видворення з межі України, на момент звернення позивачем до суду, в матеріалах справи відсутня.
Правом звернутися в установленому законом порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідач не скористався.
Водночас, надана представником відповідача на підтвердження заява про надання статусу біженця або додаткового захисту не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не містить доказів реєстрації даної заяви ГУ ДМС в Одеській області.
Докази про те, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки матеріали справи не містять.
При цьому, посилання відповідача не спростовують факт перебування особи на території України без належних підстав. Доказів законного перебування на території України відповідачем суду не представлено. 
Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово видворенний за межі території України. 
Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови №1 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009, ГУ ДМС в Одеській області розглянуло всю належну інформацію, яка була доступна та переконані, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».
Беручи до уваги той факт, що відповідач після перетину державного кордону України, в подальшому проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення. Враховуючи викладене, відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі рішення адміністративного суду.
Відповідно п. 11 Порядку в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців може здійснюватися за паспортним документом і за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством України.
Відповідно пп. 26 п. 2 розділу ІІ Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації затвердженої законом України від 21 березня 2017 року № 1965-VIII документ, що посвідчує особу для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особи без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що серед документів, які посвідчують особу іноземця є паспорт громадянина іноземної держави, сертифікат на повернення, дипломатичний паспорт.
Слід зазначити, що усі вищезазначені документи можуть бути оформлені та видані виключно країною громадянської належності або її офіційними представництвами в інших країнах.
У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:
«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом,:
f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Частиною 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Відповідно до частини 11 статті 289 (яка є спеціальною нормою) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно пункту 27 частини 1 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:
- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;
- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
- затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;
- затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Частиною 2 статті 121 КАС України (яка є загальною нормою) передбачено, що процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками.
Слід зазначити, що ГУ ДМС в Одеській області не зверталось з клопотанням про зобов`язання відповідача внести заставу та з клопотанням про взяття даної особи на поруки підприємства, установи чи організації, в зв`язку з тим, що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто існує імперативний обов`язок Кабінету Міністрів прийняти такий Порядок.
На даний час, Кабінетом Міністрів України, на виконання ст. 289 КАС України не прийнято порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування судом застави як заходу до іноземця, який застосовується адміністративним судом в порядку КАС України.
Вказане свідчить про відсутність механізму реалізації судом положень ст. 289 КАС України при застосуванні до іноземця застави, тобто про неможливість практичного застосування судом застави до іноземця.
Згідно з ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 72-77, 241-246 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України – задовольнити. 
Затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 17.08.2026 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. 
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: