УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/481/23 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л. Й. 
Категорія 60 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,
за участю секретаря Антоневської В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 293/481/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, – Високівська сільська рада Житомирського району Житомирської області, про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Проценко Л. Й.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Високе, Черняхівського району, Житомирської області померла його тітка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , братом якої був його батько - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За життя, 18.02.2009 року, ОСОБА_3 склала заповіт, за яким усе майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповіла своїм племінникам: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, в тому числі і на будинок АДРЕСА_1 , а також на земельні ділянки та інше майно.
04.11.2022 року він подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за місцем відкриття спадщини.
Після подання вказаної заяви він дізнався, що 01.07.2019 року ОСОБА_3 склала новий заповіт у Високівській сільській раді Черняхівського району Житомирської області, за яким усе своє майно заповіла сторонній особі – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає в АДРЕСА_2 і являється настоятелем церкви московського патріархату в с. Високе. За своєю освітою та саном відповідач має психологічний вплив на похилих віруючих осіб с.Високе, в тому числі і на його тітку ОСОБА_3 . За останні роки відповідач отримав у спадщину (в дар) майно і від інших віруючих громадян с.Високе.
У червні 2023 року ним було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він зазначив, що після подання первісного позову дізнався, що ОСОБА_3 склала новий заповіт 01.07.2019 року, яким усе своє майно заповіла не ОСОБА_6 , а ОСОБА_2 , яка є дружиною настоятеля церкви московського патріархату в с.Високе. 
Вказав, що ОСОБА_2 як дружина настоятеля церкви, так і її чоловік – настоятель церкви, за своєю освітою та саном мали психологічний вплив на його тітку ОСОБА_3 , яка, будучи у похилому віці та не контролюючи своїх дій, заповіла все своє майно сторонній особі. Зазначає, що останні чотири роки до смерті ОСОБА_3 , хворіла на тяжкі хронічні захворювання та вживала сильнодіючі медичні препарати, які впливали на сприйняття нею реальності. Покійна ОСОБА_3 легко піддавалась впливу сторонніх осіб, в тому числі і відповідачки та її чоловіка, як віруюча особа похилого віку.
Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 та посвідчений 01.07.2019 року Високівською сільською радою Черняхівського району Житомирської області, на ім`я ОСОБА_2 .
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Зокрема, зазначає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останні 20 років свого життя хворіла на ішемічну хворобу серця (ГХС) з артеріальною гіпертензією, стабільною стенокардією напруги, НКО; дисциркуляторну, гіпертонічну енцефалопатію, розповсюджений остеохондроз хребта з корінцевим синдромом , з вертебро - базеляторною недостатністю, деформуючий остеоартроз. Спостерігалась сімейним лікарем у зв`язку зі скаргами на головний біль, головокружіння, шум в голові, періодично на задуху при фізичному навантаженні, болі в кінцівках, хребті. Отримувала симптоматичне терапію: гіпотензивні, серцеві та знеболюючі препарати, що підтверджується медичною карткою ОСОБА_3 , інформацією із висновку судово-психіатричної експертизи № 313-2025 від 23.07.2025 року Житомирської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».
Крім того, відповідачка як дружина настоятеля церкви так і сам настоятель за своєю освітою та саном, мають психологічний вплив на похилих віруючих осіб с. Високе, в тому числі мали такий вплив і на його тітку ОСОБА_3 .
Вказує, що останні чотири роки до дня смерті тітка ОСОБА_3 , будучи особою похилого віку ( на день смерті було 89 років) хворіла на тяжкі хронічні захворювання, приймала сильнодіючі медичні препарати, які знижували сприйняття реальних обставин свого життя та піддавалась впливу сторонній осіб, в тому числі і відповідача як віруюча особа похилого віку.
Вищевказаним обставинам суд належної оцінки не надав.
Таким чином, вважає, що висновок судово-психіатричної експертизи № 313-2025 від 23.07.2025 року Житомирської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» не має для суду заздалегідь встановленої сили для вирішення спору по даній справі.
Крім того, вказаний заповіт був посвідчений 01.07.2019 року секретарем Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Чайкою О.М., яка відповідно до вимог діючого законодавства України, в тому числі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року ( з наступними змінами та доповненнями), не мала право на його посвідчення.
Відповідачкою та третьою особою не надано суду будь-яких документів, які б уповноважували секретаря Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області ОСОБА_7 вчиняти нотаріальні дії, а саме посвідчувати заповіти.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №076717 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є інвалідом ІІ групи загального захворювання.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.03.2023 року (повторно) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Високе, Житомирського району, Житомимирської області.
Згідно із заповітом від 18.02.2009 року, складеним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона на випадок своєї смерті усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в АДРЕСА_1 , заповіла своїм племінникам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповіт посвідчено секретарем Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Чайкою О.М. та зареєстровано в реєстрі за №8.
04.11.2022 року ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. заяву про прийняття спадщини після смерті тітки – ОСОБА_3 . Заява зареєстрована в реєстрі за №1276.
Надані позивачем копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 від 27.02.1965 року, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00038888030 від 16.03.2023 року, архівні довідки від 13.03.2023 року №Л-978/03 та №Л-977/03, експертний висновок №056/269-m від 20.03.2023 року підтверджують родинні відносини між позивачем та ОСОБА_3 як племінника та тітки.
Судом першої інстанції також встановлено, що 1 липня 2019 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права та обов`язки на час смерті, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, що знаходяться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку (пай), площею 2,07 гектара, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, а також земельну ділянку (пай), площею 2,0764 гектара, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, заповіла ОСОБА_2 .
У заповіті зазначено, що ОСОБА_3 попередньо ознайомлена з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь - якого примусу як фізичного так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, буду не обмеженою у встановленому порядку у праві укладати правочини на випадок своєї смерті, зробила вказане заповітне розпорядження.
Зазначений заповіт посвідчений секретарем Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Чайкою О.М. 1 липня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за №6.
. ОСОБА_2 14.07.2022 року подала заяву до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Котенко І.М. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 попередньо ознайомлена з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь - якого примусу як фізичного так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, не обмежена у встановленому порядку у праві укладати правочини на випадок своєї смерті, зробила заповітне розпорядження,
У заповіті вказано, що ОСОБА_3 роз`яснено зміст статей 1307,1235,1241,1254 ЦК України.
Цей заповіт складено у двох примірниках, один з яких зберігається у справах Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, а другий виданий на руки заповідачу ОСОБА_3 , кожен з яких власноручно підписано заповідачем.
Заповіт посвідчено в приміщенні Високівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 . 1 липня 2019 року, о 16 годині 10 хвилин.
В заповіті зазначено, що ОСОБА_3 у достатньому обсязі володіє українською мовою для розуміння тексту цього заповіту.
Також вказано, що заповіт до підписання уголос прочитаний заповідачем ОСОБА_3 . Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.
Наявний в матеріалах справи висновок судово-психіатричного експерта №313-2025 від 23.07.2025 року, складений експертом Житомирської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Гриньовою І.Г., свідчить про те, що на підставі матеріалів наданої цивільної справи, аналізу даних, наявних в наданій медичній документації, встановлено, що ОСОБА_3 за життя на будь-які психічні розлади не страждала, за медичною допомогою до лікаря нарколога та психіатра не зверталася. Останні 20 років свого життя хворіла на ішемічну хворобу серця (ІХС) з артеріальною гіпертензією, стабільною стенокардією напруги, НКО; дисциркуляторну, гіпертонічну енцефалопатію, розповсюджений остеохондроз хребта з корінцевим синдромом, з вертебро-базилярною недостатністю, деформуючий остеоартроз. Спостерігалась сімейним лікарем, оглядалась за місцем проживання у зв`язку зі скаргами на головний біль, головокружіння, шум в голові, періодично на задуху при фізичному навантаженні, болі в кінцівках, хребті. Отримувала симптоматичну терапію: гіпотензивні, серцеві та знеболюючі препарати. Будь-яких сильнодіючих та препаратів, які б знижували сприйняття нею реальних обставин свого життя, не призначалось. Будь-які психічні розлади лікуючим лікарем не описувались, консультація психіатра не призначалась.
Таким чином, експерт вказала на відсутність підстав вважати, що й на день підписання заповіту, 1 липня 2019 року, ОСОБА_3 страждала на психічний розлад та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Експертом вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при складанні заповіту від 1 липня 2019 року у Високівській сільській раді Черняхівського району Житомирської області, за яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Так, відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( стаття 1233 ЦК України).
Статтею 1254 ЦК України також визначено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.
Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою та другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті – за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.
Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є одним з основних принципів спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20).
Втім, згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Одним із випадків укладення правочину (у тому числі заповіту) проти власної волі є укладення його особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Такий правочин у силу приписів частини першої статті 225 ЦК України може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22).
Правова природа правочинів, укладених дієздатною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, була предметом дослідження у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14, у якій зазначено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Тобто для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним з доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.
Підсумовуючи, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду констатувала, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
У постанові Верховного Суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 також зазначено, що в справі про оспорювання правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивач має довести не тільки стан фізичної особи в момент вчинення правочину (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), але й те, що під впливом такого стану фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
Отже, у справі, яка переглядається, позивач мав довести, що ОСОБА_3 на момент складення нею заповіту перебувала у стані, в якому не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, і такий стан, за загальним правилом, повинен підтверджуватися медичною документацією, дослідженою експертним шляхом.
З метою визначення стану, в якому заповідачка перебувала на момент складення заповіту, суд першої інстанції призначив посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експерту Житомирській філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №313-2025 від 23.07.2025 року Житомирської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» відсутні підстави вважати, що на день підписання заповіту, 1 липня 2019 року, ОСОБА_3 страждала на психічний розлад та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Вказаний висновок є чітким, категоричним і таким, що дає однозначні відповіді на поставлене судом питання.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що ОСОБА_3 на день посвідчення заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а відтак, її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. 
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,375,376,379,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 квітня 2026 року.