ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/3067/25 пров. № А/857/32852/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Гудима Л.Я., Заверухи О.Б.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року (головуючий суддя: Гомельчук С.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 , 01.05.2025, через засоби поштового зв`язку, звернувся з позовом до суду, який надійшов засобами поштового зв`язку, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.11.2024 індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.11.2024.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На виконання постанови КМУ від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» відповідачем до розмірі пенсії встановлено доплату у розмірі 100 грн. Позивач вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправними, оскільки пунктом 1 постанови КМУ від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» визначено, що з 1 березня 2023 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
Позивач стверджує, що він має право на індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,197.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.11.2024 індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.11.2024.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що застосований до позивача середній заробіток в Україні, з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії є більшим за розміри показників середньої заробітної плати, які підлягають застосуванню при проведенні перерахунку пенсії з урахуванням її індексації відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 7405,03 грн та 7994,47 грн. Тому, позивачу проведено перерахунки пенсії з 01.03.2023, 01.03.2024 з урахуванням вимог Постанови КМУ №168 та Постанови КМУ №185, тобто встановлено доплату до пенсії в сумі 100 грн.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 24.04.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з розрахунком від 25.03.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за пенсійною справою позивача, на виконання Постанови КМУ Постанови КМУ № 168 та Постанови КМУ № 185, до пенсії позивача встановлено доплати у відповідному розмірі (а.с. 54).
Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача щодо не проведення індексації пенсії, позивач звернувся до суду із позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Індексація пенсії позивача мала проводитись з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії, тобто 10846,37 грн, шляхом його поетапного множення на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 у 2023 році.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначене конституційне положення означає обов`язок суб`єкта владних повноважень діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, не виходячи за межі наданих прав та обов`язків, із дотриманням встановленої процедури та застосуванням виключно передбачених законодавством способів реалізації владних управлінських функцій.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення у разі втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та іншими джерелами соціального забезпечення. При цьому пенсії та інші види соціальних виплат, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення визначені Законом України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон №1282-XII). Відповідно до статей 1, 2 зазначеного Закону індексація грошових доходів населення є встановленим законодавством механізмом підвищення грошових доходів, що дає можливість частково або повністю компенсувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають, зокрема, пенсії як грошові доходи, що не мають разового характеру.
Обов`язковість індексації як державної соціальної гарантії передбачена статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», відповідно до якої індексація доходів населення спрямована на підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх доходів в умовах зростання цін. Згідно з частиною другою статті 19 цього Закону такі державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 4 Закону №1282-XII економічною підставою для проведення індексації є перевищення індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 103 відсотки. Порядок проведення індексації визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 9 Закону №1282-XII).
Законом України від 15 лютого 2022 року №2040-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» змінено підхід до індексації пенсій, зокрема частину п`яту статті 2 Закону №1282-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої індексація пенсій здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що обчислюється відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Правові засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV), преамбула якого передбачає, що зміна умов і норм пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії.
Зазначений показник щороку підлягає збільшенню на коефіцієнт, що визначається як сума 50 відсотків показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків показника зростання середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року проведення такого збільшення, порівняно з відповідним попереднім періодом.
При цьому у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України розмір такого збільшення може бути підвищений, однак не може перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати за відповідний період. Конкретний розмір та порядок такого збільшення визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджету Пенсійного фонду з урахуванням мінімального гарантованого рівня.
Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що індексація пенсій є обов`язковою державною соціальною гарантією, яка реалізується шляхом щорічного перерахунку пенсій із застосуванням визначеного законом механізму, а суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти у цій сфері виключно відповідно до вимог законодавства та не вправі відступати від установленого порядку її проведення.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок пенсій Кабінет Міністрів України постановою від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок №124).
Відповідно до пункту 5 Порядку №124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні здійснювався шляхом застосування коефіцієнта збільшення до показника середньої заробітної плати, що враховувався для обчислення пенсії станом на 1 жовтня 2017 року. При цьому кожен наступний перерахунок проводиться з урахуванням показника середньої заробітної плати, збільшеного у попередні роки.
Згідно з пунктом 4 Порядку №124 коефіцієнт збільшення визначається за формулою, яка враховує 50 відсотків показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків показника зростання середньої заробітної плати в Україні за відповідний період, що узгоджується з приписами частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Разом із тим Порядком №124 передбачено, що у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України зазначений коефіцієнт може бути збільшений, однак не більше ніж до 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати за визначений законом період. Розмір такого коефіцієнта щороку встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах бюджету Пенсійного фонду України.
Перерахунок пенсій відповідно до Порядку №124 здійснюється щороку з 1 березня, що відповідає загальному механізму індексації пенсій, визначеному Законом №1058-IV.
Суд апеляційної інстанції встановив, що у подальші роки Кабінет Міністрів України, реалізуючи надані йому повноваження, щорічно визначав конкретний розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який застосовується для перерахунку пенсій.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 року №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» передбачено проведення з 1 березня 2021 року перерахунку пенсій із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,11. Одночасно цією постановою встановлено механізм додаткової соціальної підтримки у вигляді щомісячної доплати у розмірі 100 гривень для окремих категорій пенсіонерів, пенсії яких не зазнали підвищення у зв`язку із проведенням індексації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» встановлено коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 та передбачено додаткову щомісячну доплату у розмірі 135 гривень для пенсій, які не підлягали підвищенню внаслідок індексації, що виплачується поряд із раніше встановленими доплатами.
Аналогічний підхід застосовано у 2023 році, коли постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 встановлено коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 та передбачено додаткову щомісячну доплату у розмірі 100 гривень для пенсій, які не підвищуються відповідно до механізму індексації. Зазначені доплати враховуються під час подальших перерахунків пенсій.
У 2024 році постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2024 року №185 встановлено коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 та передбачено чергову щомісячну доплату у розмірі 100 гривень для відповідних категорій пенсіонерів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком у 2022 році відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом із тим судом встановлено, що у 2023 році відповідач не здійснив індексацію пенсії позивача відповідно до вимог статті 42 Закону №1058-IV, натомість встановив щомісячну доплату до пенсії у розмірі 100 гривень. Обґрунтовуючи такі дії, відповідач зазначив, що при обчисленні пенсії позивача було застосовано показник середньої заробітної плати в Україні за 2019– 2021 роки, який є вищим порівняно з показниками, що підлягають застосуванню при індексації у 2023– 2024 роках, у зв`язку з чим підстави для проведення індексації, на його думку, відсутні.
Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 січня 2025 року у справі №160/28752/23, у якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що запровадивши механізм щорічної індексації пенсій, держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності пенсій шляхом їх підвищення із застосуванням уніфікованого механізму збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який використовується для обчислення пенсії.
Верховний Суд у зазначеній постанові також звернув увагу на невідповідність положень Порядку №124 приписам частини другої статті 42 Закону №1058-IV, зокрема в частині визначення базового показника, який підлягає збільшенню. Так, Закон передбачає збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), що враховується для обчислення пенсії, тоді як Порядок №124 фактично фіксує цей показник станом на 01 жовтня 2017 року, що призводить до різного правового регулювання одних і тих самих правовідносин.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, на засадах законодавчого визначення умов і порядку його здійснення, а також диференціації розмірів пенсій залежно від страхового стажу та заробітної плати (доходу).
Принцип законодавчого визначення умов і порядку здійснення пенсійного страхування передбачає, що всі істотні елементи пенсійних правовідносин мають визначатися виключно законом, що забезпечує правову визначеність, стабільність правового регулювання та недопущення свавільного втручання з боку суб`єктів владних повноважень. Водночас цей принцип гарантує рівність прав і можливостей усіх осіб у системі пенсійного страхування та прозорість умов нарахування пенсій.
Принцип диференціації розмірів пенсій залежно від страхового стажу та заробітної плати (доходу), своєю чергою, забезпечує справедливий розподіл пенсійних виплат залежно від внеску особи до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, стимулює офіційну зайнятість та сплату страхових внесків, а також формує прямий зв`язок між розміром отримуваного доходу та майбутнім пенсійним забезпеченням.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування підзаконного нормативно-правового акта, який змінює або звужує зміст і обсяг прав, визначених законом, є неприпустимим, з урахуванням принципу верховенства права та ієрархії нормативно-правових актів.
Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі №160/28752/23, а також принципу пріоритетності норм закону над підзаконними актами, застосування при проведенні індексації пенсій, починаючи з 2020 року, положень пункту 5 Порядку №124, які суперечать частині другій статті 42 Закону №1058-IV, є протиправним.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції зазначає, що абзац перший у сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку №124 підлягають застосуванню виключно у системному зв`язку з частиною другою статті 42 Закону №1058-IV. Відтак під час проведення індексації пенсій має застосовуватися саме той показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався при обчисленні конкретної пенсії, а не фіксований показник станом на 01 жовтня 2017 року.
Аналогічні правові висновки неодноразово висловлені Верховним Судом, зокрема у постановах від 27 січня 2025 року у справах №200/422/24, №620/7211/24, від 28 січня 2025 року у справах №120/1483/24, №400/4663/24, від 11 лютого 2025 року у справі №160/6064/24, від 18 лютого 2025 року у справі №160/15379/24, від 26 лютого 2025 року у справі №160/6686/24, від 27 лютого 2025 року у справі №400/2358/24, від 18 березня 2025 року у справі №280/7407/24, від 24 березня 2025 року у справі №380/11333/24, від 25 березня 2025 року у справі №160/16082/24.
Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Застосовуючи наведені правові висновки до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції виходить із того, що з метою проведення у 2023 році індексації пенсій Кабінетом Міністрів України визначено коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 1,197.
Отже, індексація пенсії позивача у 2023 році мала здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168, Порядку № 124 та з урахуванням вимог частини другої статті 42 Закону № 1058-IV шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, який безпосередньо враховувався при обчисленні пенсії, із застосуванням коефіцієнта 1,197.
Натомість встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, здійснюючи перерахунок пенсії позивача, не застосувало передбачений законом механізм індексації, а обмежилося встановленням щомісячної доплати у розмірі 100 гривень, чим фактично замінило передбачену законом індексацію іншим видом підвищення.
Такий підхід не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не забезпечує реалізацію гарантованого державою механізму підтримання купівельної спроможності пенсії та суперечить правовій природі індексації як обов`язкової державної соціальної гарантії.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, пенсія позивача у 2022 році була обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019– 2021 роки у розмірі 10846,37 грн. Відтак індексація пенсії мала здійснюватися шляхом застосування коефіцієнта збільшення 1,197 саме до зазначеного показника з подальшим відповідним перерахунком розміру пенсії.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв всупереч вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, не забезпечивши належного проведення індексації пенсії позивача, у зв`язку з чим порушив його право на належний соціальний захист.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що задля ефективного відновлення порушеного права позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.11.2024 індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.11.2024.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі № 300/3067/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. Б. Заверуха