Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року       м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі судді Шимківа С.С., з участю секретаря судового засідання Супрунюк К.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Редзеля Миколи Миколайовича на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в : 

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погодившись із постановою суду, захисник ОСОБА_1 – адвокат Редзель М.М. оскаржив її в апеляційному порядку. 
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки змісту протоколу та наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою. 
Стверджує, що ОСОБА_1 необґрунтовано притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем, а був його пасажиром, що ним наголошувалося працівникам поліції на місці події.
Разом з цим, вважає, що наявний у матеріалах справи відеозапис з камери зовнішнього спостереження є неналежним доказом у даній справі, оскільки він долучений до справи на стадії судового провадження, без встановленого джерела його походження, за відсутності відомостей про його автентичність, порядку витребування, а тому не може лежати в основі доведення факту керування автомобілем ОСОБА_1 .. 
Просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову місцевого суду, а провадження у справі закрити.
_______________________________________________________________________________________________________________________ 
Справа №569/3036/25 Суддя в суді І інстанції – Діонісьєва Н.М.
Провадження № 33/4815/285/26 Суддя в суді апеляційної інстанції – Шимків С.С.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Розглянувши клопотання захисника Балабана В.В. про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, з метою допущення останнього до правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку про його задоволення.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є в тому числі всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №236260 від 01 лютого 2025 року вбачається, що 01 лютого 2025 року о 21 год. 30 хв., в м. Рівне, по вул. Грушевського, 2а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi, р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови та порушення координації рухів. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alсotest Drager 7510 на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився.
ОСОБА_1  інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає, зокрема, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння, тобто докази мають бути спрямованими саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Пунктом 27 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" визначено термін "керування транспортним засобом", за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна доводитися належними та допустимими доказами, які об`єктивно та беззаперечно вказують на вчинення нею адміністративного проступку.
На переконання апеляційного суду, місцевий суд дійшов помилкового висновку про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже матеріали справи не містять належних доказів керування ним автомобілем.
Наявними у матеріалах справи відеозаписами не зафіксовано факту керування  ОСОБА_1 01 лютого 2025 року о 21 год. 30 хв., в м. Рівне, по вул. Грушевського, 2а, транспортним засобом Mitsubishi, р.н. НОМЕР_1 .
Не зафіксовано відеозаписом й факту перебування ОСОБА_1 за кермом цього автомобіля та будь-яких інших обставин, які б вказували, що саме він був його водієм.
Відеофіксація розпочинається коли ОСОБА_1 перебував на тротуарі біля транспортного засобу, який був в нерухомому стані з увімкненою аварійною світловою сигналізацією.
У ході розмови із поліцейськими ОСОБА_1 неодноразово заперечував факт керування ним автомобілем і пояснював, що він був його пасажиром, а водій залишив місце зупинки транспортного засобу з метою заправки його паливом, яке закінчилося, що й стало причиною аварійної зупинки.
В основі доведення факту виконання ОСОБА_1 функцій водія лежать письмові пояснення ОСОБА_2 , який 25.03.2026 року був допитаний в судовому засіданні Рівненського апеляційного суду в якості свідка, однак не зміг об`єктивно та беззаперечно підтвердити, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 .. Свідок пояснив, що коли він під`їхав до транспортного засобу Mitsubishi, р.н. НОМЕР_1 , він (т.з.) перебував в нерухомому стані. 
З нагрудної камери працівника поліції вбачається, що на місці події ОСОБА_1 мотивував свою відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння неодноразовими запереченням факту керування ним автомобілем.
Такі заперечення ОСОБА_1 за результатами апеляційного розгляду справи не спростовані, що не дозволяє «поза розумним сумнівом» дійти висновку, що саме він був водієм автомобіля. 
Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складений відносно  ОСОБА_1  не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому правопорушення належними та допустимими доказами не доведена, адже матеріалами справи не підтверджено факт керування ним автомобілем, що виключає можливість кваліфікації його дій ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
За таких обставин, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 130, ст. 294 КУпАП, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Редзеля Миколи Миколайовича про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_1 – адвокату Редзелю Миколі Миколайовичу строк апеляційного оскарження постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Редзеля Миколи Миколайовича задовольнити.
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року скасувати.
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Рівненського
апеляційного суду   Шимків С.С.