ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м.Чернівці
20 березня 2026 року 	Справа № 926/55/26	
Суддя Господарського суду Чернівецької області Світлана Гушилик, за участю помічника судді Петровської В.С., яка за дорученням судді виконує повноваження секретаря судового засідання, розглянувши справу №926/55/26

За позовом Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” (01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, б.25)

До відповідача Акціонерного товариства “Чернівціобленерго” (58000, м.Чернівці, вул.Прутська, б.23-А)

Про стягнення 3% річних та інфляційних в розмірі 3813424,09 грн

За участі представників:
Від позивача: Юзва А.Я. – представник (дов. від 05.05.2025р.)
Від відповідача: Сондей Я.А. – адвокат (ордер СЕ №1128276 від 13.01.2026р.)

Технічна фіксація судових засідань здійснюється за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua
СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго” звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Акціонерного товариства “Чернівціобленерго” про стягнення 3% річних та інфляційних в розмірі 3813424,09 грн, з яких: 3 % річних в сумі 648860,14 грн та інфляційні в сумі 3164563,95 грн, які розраховані за період з 03.01.2025 року по 21.05.2025 року за прострочення оплати за договором №0517-03041-ПД від 01.01.2024 року про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та АТ “Чернівціобленерго” 01.01.2024 року, шляхом акцептування заяви-приєднання, укладено договір №0517-03041-ПД, який встановлює порядок та умови надання послуг з диспетчерського управління користувачам системи передач, однак у зв`язку із порушенням умов договору, ПАТ “НЕК “Укренерго” 09.01.2025 року звернулося з вимогою про стягнення з АТ “Чернівціобленерго” заборгованості за надані послуги за серпень-листопад 2024 року, нараховані інфляційні та 3% річних. Як свідчить рішення у справі №926/50/25 від 26.03.2025 року, суд задовольнив позовні вимоги ПАТ “НЕК “Укренерго” в повному обсязі, вищезазначена заборгованість погашена 22.05.2025 року, у зв`язку із чим, позивач скористався своїм правом, та у відповідності до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, нарахував за період з 03.01.2025 року по 21.05.2025 року 3% річних в сумі 648860,14 грн та інфляційні в сумі 3164563,95 грн, які просить стягнути у судовому порядку.
07.01.2026 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№55, позовну заяву передано судді Гушилик С.М. 
Ухвалою суду від 08.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.01.2026 року.
Ухвалою суду від 12.01.2026 року задоволено заяву представника позивача (вх.№100 від 09.01.2025р.) про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
26.01.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№313), в якому зазначає, що останній не ухилявся від виконання рішення у справі №926/50/25 щодо сплати заборгованості, та просить зменшити розмір компенсаційних втрат на 10%. 
Ухвалою суду від 29.01.2026 року відкладено підготовче засідання на 25.02.2026 року.
30.01.2026 року від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує проти доводів відповідача (вх.№409), посилаючись на те, що зменшення розміру компенсаційних втрат задоволенню не підлягає, так як нарахування 3% річних та інфляційних є правомірними.
Ухвалою суду від 25.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2026 року.
За клопотанням відповідача, судом ухвалою від 17.03.2026 року відкладено розгляд по суті на 20.03.2026 року.
У судовому засіданні 20.03.2026 року представник позивача свої вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
В свою чергу, представниця відповідача просила зменшити розмір компенсаційних витрат.
Дослідивши всі докази та з`ясувавши обставини справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у ст.129 Конституції України та ст.ст.13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд –
ВСТАНОВИВ:
13.11.2023 року Акціонерне товариство “Чернівціобленерго” подало заяву-приєднання до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
01.01.2024 року між ПАТ “НЕК “Укренерго” (далі - ОСП) та АТ “Чернівціобленерго” укладено договір №0517-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі - договір). 
Відповідно до п.1.1 договору, цей договір є публічним договором приєднання та встановлює порядок і умови надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління користувачам системи передачі (далі - користувач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання користувача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору.
Цей договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим договором ОСП безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга) Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору (п.п.2.1 – 2.3 договору).
Під час виконання вимог цього договору, а також вирішення питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Законом України “Про ринок електричної енергії”, Правилами ринку, КСП, Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (п.2.4 договору).
Ціна цього договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік. розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п.3.1 договору).
Відповідно до п.п.3.2, 3.3 договору, оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої нею методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою. Обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.
Згідно з п.3.8 договору, користувач здійснює підписання актів надання послуги та актів коригування до актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання користувачем.
У разі виникнення розбіжностей за отриманим від OCП за попередній розрахунковий період актом надання послуги користувач має право оскаржити зазначені в акті надання послуги вартість та/або фактичний обсяг послуги шляхом направлення OCП (АКО) та ППKO повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений цим договором термін. Якщо користувач не надає OCП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуги, то вважаться, що цей акт прийнятий без розбіжностей.
ОСП має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу. Відповідне право кореспондується із установленим в п.4.2.1 договору обов`язком користувача своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором (п.4.3.2 договору).
У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п.7.8 договору).
Відповідно до пункту 11.3. договору, акти надання послуги, акти коригування до актів надання послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, рахунки, будь-які повідомлення за цим договором повинні направлятися однією стороною іншій за допомогою сервісу, електронною поштою, а також можуть бути підтверджені рекомендованим листом, іншим реєстрованим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому договорі.
Відповідно до п.13.1 договору, цей договір набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання. Цей договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, шляхом направлення відповідного повідомлення.
У зв`язку із систематичною несплатою за надані послуги за договором, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 60042586,19 грн, на яку останній нарахував 3% річних в сумі 349681,87 грн та інфляційні в сумі 738750,02 грн.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області у справі №926/50/25 від 26.03.2025 року, яке набрало законної сили 22.05.2025 року на підставі постанови Західного апеляційного господарського суду, позовні вимоги ПАТ “НЕК “Укренерго” про стягнення заборгованість в сумі 61131018,08 грн, з яких: основний борг в сумі 60042586,19 грн, який виник за порушення умов договору за період з серпня по листопад 2024 року, 3% річних в сумі 349681,87 грн, інфляційні втрати в сумі 738750,02 грн задоволено в повному обсязі, на підставі чого 03.07.2025 року видано наказ на примусове виконання рішення.
АТ “Чернівціобленерго” сплачено заборгованість за платіжними інструкціями: №5487 від 28.03.2025 року на суму 1500458,89 грн, №6185 від 24.04.2025 року на суму 13176041,35 грн та №№6843, 6844, 6845 від 22.05.2025 року на суму 45366085,95 грн (залишкова сума 1500458,89 грн зарахована в частину оплати за іншим договором). 
Згідно із ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними та об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Отже, встановлені в рішенні Господарського суду Чернівецької області та постанові Західного апеляційного господарського суду у справі №926/50/25 щодо порушення АТ “Чернівціобленерго” умов договору №0517-03041-ПД від 01.01.2024 року про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та наявної заборгованості за період з серпня по листопад 2024 року - є преюдиційними для господарського суду під час розгляду даної справи, а тому не підлягають повторному доказуванню.
Судом встановлено, що АТ “Чернівціобленерго” свою заборгованість, що визначена рішенням у справі №926/50/25 остаточно погасив 22.05.2025 року, що стало підставою для нарахування позивачем 3% річних в розмірі 648860,14 грн за період з 03.01.2025 року по 21.05.2025 року та інфляційних в розмірі 3164563,95 грн за аналогічний період, яку просить стягнути.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Судом встановлено, що позивач надав відповідачу послуги за договором, які оплачені відповідачем лише за рішенням суду у справі №926/50/25, що підтверджується платіжними інструкціями: №5487 від 28.03.025 року на суму 1500458,89 грн (з яких 19534382,65 грн зараховано за минулий період); №6185 від 24.04.2025 року на суму 131760441,35 грн; №№6843, 6844, 6845 від 22.05.2025 року на суму 45366085,95 грн, та не заперечується сторонами, у зв`язку із чим позивач за період з 03.01.2025 року по 21.05.2025 року нарахував 3% річних в розмірі 648860,14 грн та інфляційні в розмірі 3164563,95 грн.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 ст.614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч.2 ст.614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Перевіривши розрахунок позивача про нарахування інфляційних на загальну суму 31644563,95 грн за період з 03.01.2025 року по 21.05.2025 року, суд вважає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню.
Позивач, скориставшись своїм правом, у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань нарахував 3% річних за період з 03.01.2025 року по 21.05.2025 року в розмірі 648860,14 грн.
Суд, перевіривши поданий позивачем, вважає його обґрунтованим та вірним, а відтак, позовні вимоги про сплату 3% річних підлягають стягненню в відповідача в повному обсязі. 
Щодо вимоги відповідача про зменшення компенсаційних витрат, суд зазначає наступне.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат. Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 року у справі №904/4334/22, від 24.01.2024 року у справі №917/991/22, від 01.10.2024 року у справі №910/18091/23 та від 05.11.2024 року у справі №902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі №712/4975/22.
Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом. (Постанова ВП ВС від 02.07.2025 р. у справі №903/602/24).
Враховуючи практику Верховного суду, суд вважає доводи відповідача про зменшення компенсаційних витрат необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі ст.77 ГПК допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ст.79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain).
Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У висновках Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.
Враховуючи наведені законодавчі приписи та з огляду на позицію сторін, здійснивши відповідну юридичну оцінку всіх доказів, на які посилаються сторони, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 42, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –
УХВАЛИВ:
1.Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” (01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, б.25) до Акціонерного товариства “Чернівціобленерго” (58000, м.Чернівці, вул.Прутська, б.23-А) про стягнення 3% річних та інфляційних в розмірі 3813424,09 грн - задовольнити в повному обсязі.
2.Стягнути з Акціонерного товариства “Чернівціобленерго” (58000, м.Чернівці, вул.Прутська, б.23-А, код 00130760) на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” (01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, б.25, код 00100227) 3% річних в сумі 648860,14 грн, інфляційні в сумі 3164563,95 грн та судовий збір в сумі 45761,09 грн.
Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України). 
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб – порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб – адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.
Повний текст складено та підписано 23.03.2026 року.

Суддя Світлана ГУШИЛИК